Справа № 201/12489/25 
Провадження № 2/201/1139/2026

Р І Ш Е Н Н Я
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
04 травня 2026 року        Соборний районний суд міста Дніпра
у складі: головуючого судді Батманової В.В.
при секретарі Головко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Соборного районного суду міста Дніпра у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. 
В обґрунтування позовних вимог було вказано, що відповідно до кредитного договору № 800896/ФЛ від 01.04.2008 ОСОБА_1 отримав від ПАТ КБ «Надра» кредит у розмірі 177227,20 Доларів США. Того ж дня було укладено договір поруки між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Надра».
У визначений договором строк відповідач кредитні кошти не повернув, заборгованість не сплатив, чим порушив взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. 
10.12.2010 рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №800896/ФЛ від 01.04.2008 заборгованість у розмірі 208200,02 Доларів США.
17.07.2020 між первісним кредитором та позивачем укладено договір відступлення права вимоги № GL48N718070_I_3 відповідно до якого ПАТ КБ «Надра» відступив право вимоги за договором №800896/ФЛ від 01.04.2008 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».
Так, з дати ухвалення рішення, жодного платежу на погашення заборгованості відповідачем не сплачено.
З ухваленням рішення суду про стягнення боргу, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитом не припинилося та триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання у повному обсязі. Відтак, позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тому звернувся із дійсним позовом до суду та просить суд з урахуванням уточнень стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, а саме три відсотки річних у розмірі 530,48 доларів США та стягнути понесені судові витрати.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 07 жовтня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Батмановій В.В.
Ухвалою судді від 08 жовтня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
Представник позивача надав заяву в якій просив про розгляд справи без його участі.
Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.
Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 800896/ФЛ від 01.04.2008 ОСОБА_1 отримав від ПАТ КБ «Надра» кредит у розмірі 177227,20 Доларів США. Того ж дня було укладено договір поруки між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Надра». 
У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за Кредитним договором, позивач був вимушеним звернутися до суду для захисту своїх прав. 
10.12.2010 рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №800896/ФЛ від 01.04.2008 заборгованість у розмірі 208200,02 Доларів США. 
17.07.2020 між первісним кредитором та позивачем укладено договір відступлення права вимоги № GL48N718070_I_3 відповідно до якого ПАТ КБ «Надра» відступив право вимоги за договором №800896/ФЛ від 01.04.2008 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».
Станом на час звернення із вказаним позовом до суду погашення заборгованості відповідачем проведено не було. 
Оскільки наявність заборгованості, яка не виконана боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє позивача на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, позивач нарахував 3% річних за прострочення виконання зобов`язань, а саме, 530,48 доларів США. - заборгованість по 3% річних за період з 01.06.2019 по 01.07.2019.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Положеннями статті 611 ЦК України передбачено те, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. 
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. 
Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19). 
Враховуючи, що позивачем доведено наявність заборгованості, а відповідачем не доведено виконання рішення суду та погашення заборгованості, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути пропорційно з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662 грн. 40 коп. по 887,47 грн з кожного.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (ЄДРПОУ 40696815) суму заборгованості заборгованість по 3% річних за період з 01.06.2019 по 01.07.2019 внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, у розмірі 530 (п`ятсот тридцять) доларів США 48 центів.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (ЄДРПОУ 40696815) суму сплаченого судового збору в розмірі 887 (вісімсот вісімдесят сім) гривень 47 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (ЄДРПОУ 40696815) суму сплаченого судового збору в розмірі 887 (вісімсот вісімдесят сім) гривень 47 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (ЄДРПОУ 40696815) суму сплаченого судового збору в розмірі 887 (вісімсот вісімдесят сім) гривень 47 копійок.
Рішення суду відповідно до положень ст. 289 ЦПК України набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення. 
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя :         В.В. Батманова