Справа № 476/261/26
Провадження № 2/476/321/2026

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.2026 року       с-ще Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді      Чернякової Н.В.
за участю секретаря      Слободніченко В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 

В С Т А Н О В И В :

21.04.2026 року представник товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.01.2025 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачкою за допомогою веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1496-2917. Відповідно до умов договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту – 13800 грн., строк кредитування – 300 днів, базовий період – 14 днів, комісія за видачу кредиту - 20,00% від суми кредиту, знижена процентна ставка – 0,90 % в день, стандартна процентна ставка – 1,00 % в день.
Позивач (через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року) переказав відповідачці кредитні кошти через систему платежів LiqPay на картковий рахунок, вказаний відповідачкою в особистому кабінеті, чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.
Відповідачка підтвердила виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, та не скористалася своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі, в разі отримання нею грошових коштів.
В подальшому, відповідачка всупереч умовам кредитного договору, ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушила вищезазначені умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернула в повному обсязі кредит, а також не виконала в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання навіть після спливу строку кредитування, встановленого умовами кредитного договору.
Станом на 18.03.2026 року загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором становить 64666,80 грн., а саме: заборгованість за кредитом – 13800,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами – 41206,80 грн., заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК - 6900 грн., заборгованість по комісії - 2760,00 грн.
Враховуючи вищезазначене, кредитодавець просить суд стягнути з відповідачки загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1496-2917 від 11.01.2025 року в розмірі 64666,80 грн., а також судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 2662,40 грн.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, до суду надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 
Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, до суду надала відзив на позовну заяву, в якому просила розглянути справу без участі сторони відповідача та відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що позовні вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не підтверджені належними та допустимими доказами та ґрунтуються переважно на внутрішніх документах самого позивача. В матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, які підтверджували б сам факт перерахування коштів відповідачці. Немає виписки по рахунку, немає платіжних документів із чіткою ідентифікацією отримувача, немає доказів верифікації банківської картки. Фактично суду не надано жодного документу, який би безпосередньо підтверджував, що грошові кошти були отримані саме відповідачкою. Окремо просила звернути увагу на розмір заявлених процентів. Строк кредитування становить 140 днів і максимально встановлені проценти мають складати 19320 грн. Нарахування суми, яка перевищує розмір самого кредиту, не відповідає принципам розумності та добросовісності і створює істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін. Такий підхід фактично перетворює процентну ставку на каральний механізм, що не узгоджується з правовою природою цивільної відповідальності та суперечить законодавчим обмеженням у сфері споживчого кредитування. Також просила суд у задоволенні вимоги про стягнення заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України в розмірі 6900 грн. відмовити. Крім того, позивачем нарахована комісія за видачу кредиту у розмірі 2760,00 грн. Оскільки було встановлено плату за послуги кредитодавця, які за законом повинні надаватись безоплатно, умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за видачу кредиту у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. А тому просила відмовити у стягнення комісії. У сукупності викладені обставини свідчать про те, що позивачем не доведено ні факту належної передачі грошових коштів відповідачці, ні дійсного розміру заборгованості, ні правомірності здійснених нарахувань. Відсутність належних і допустимих доказів цих обставин не дає підстав вважати вимоги обґрунтованими. Відповідачка заперечує факт укладення кредитного договору з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», оскільки будь-яких документів із позивачем особисто не підписувала, кредитні кошти не отримувала, а про існування спірної заборгованості дізналась лише після отримання матеріалів позову. Будь-якого реального волевиявлення на укладення кредитного договору відповідачка не вчиняла. Крім того, відповідачка вважає, що її персональні дані могли бути використані третіми особами внаслідок шахрайських дій. ОСОБА_1 зверталась до правоохоронних органів із заявою про вчинення щодо неї шахрайських дій, пов`язаних із оформленням кредитних зобов`язань та заволодінням грошовими коштами третьою особою. Зазначила, що відповідачка не має об`єктивної можливості сплачувати кредити, які фактично були оформлені та отримані на користь інших осіб внаслідок шахрайських дій третіх осіб. При цьому будь-якої вигоди від отримання спірних кредитних коштів вона не отримувала, коштами не користувалась та не розпоряджалась. Також просила врахувати, що відповідачка є особою з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, розлученою та самостійно виховує малолітню дитину, що свідчить про її складне життєве та матеріальне становище.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку.
Так, відповідно до частини 1 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається з матеріалів справи, 11.01.2025 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачкою ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1496-2917. 
Відповідно до умов договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту – 13800 грн., строк кредитування – 300 днів, базовий період – 14 днів, комісія за видачу кредиту - 20,00% від суми кредиту, знижена процентна ставка – 0,90 % в день, стандартна процентна ставка – 1,00 % в день.
Позивач (через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року) переказав відповідачці кредитні кошти через систему платежів LiqPay на картковий рахунок, вказаний відповідачкою в особистому кабінеті, чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.
Відповідачка підтвердила виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, та не скористалася своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі, в разі отримання нею грошових коштів.
В подальшому, відповідачка всупереч умовам кредитного договору, ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушила вищезазначені умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернула в повному обсязі кредит, а також не виконала в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання навіть після спливу строку кредитування, встановленого умовами кредитного договору.
Із матеріалів справи слідує, що станом на 18.03.2026 року відповідачці нараховано заборгованість за кредитним договором у розмірі 64666,80 грн., а саме: заборгованість за кредитом – 13800,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами – 41206,80 грн., заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК - 6900 грн., заборгованість по комісії - 2760,00 грн.
Разом із тим позивач, внаслідок неналежного виконання відповідачкою зобов`язань за договором просить стягнути заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України в розмірі 6900,00 грн.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.Проте, відповідно до прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, вимога позивача в частині стягнення з відповідачки заборгованості за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України в розмірі 6900,00 грн., задоволенню не підлягає.
Статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до норм ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» : «візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною».
Частиною першою статті 10 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
На підставі ч. 2 ст. 1054 ЦК України, положення статей 1048 та 1050 ЦК України застосовуються до правовідносин, що виникають за укладеним сторонами договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначається вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом.
Статтею 525 ЦК України, передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Оскільки, судом встановлено, що відповідачка порушила взяті на себе по кредитному договору № 1496-2917 від 11.01.2025 року зобов`язання, то вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 13800 грн. підлягають повному задоволенню.
Що стосується стягнення з відповідача на користь ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 41206,80 грн. суд приходить до слідуючого.
Із матеріалів справи слідує, що представник відповідачки заперечувала проти розміру нарахованих процентів, який визначило ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" у позовній заяві, зазначаючи, що у даному випадку порушуються принципи добросовісності, розумності та справедливості.
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України "Про захист прав споживачів", є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини 1 статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Основу цивільно-правового регулювання споживчого кредитування утворює об`єктивна необхідність забезпечення принципів рівності та балансу інтересів учасників споживчого кредитування споживача та кредитодавця в умовах їх економічної та інформаційної нерівності. Серед принципів такого регулювання відокремлюються: 1) надання споживачу як слабшій стороні додаткових прав та покладених на кредитодавця додаткових обов`язків; 2) обмеження принципу свободи договору з метою захисту прав споживача; 3) застосування правового регулювання, що гарантує пріоритет захисту інтересів споживача перед інтересами кредитодавця.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Згідно зі статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Між тим, суд вважає, що вимога про нарахування та сплату процентів, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми процентів спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення споживчого договору про відкриття кредитної лінії на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Таким чином вимога про сплату процентів за користування кредитними коштами за договором споживчого кредиту, які є завищеними, не відповідає передбаченим у пункті шість статті 3, частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
У п. 156 постанови Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 зазначено, що суд може зменшити розмір процентів річних у кожному конкретному випадку з урахуванням таких підтверджених обставинами справи підстав, зокрема, як дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу тощо, а також дотримуючись принципів розумності, справедливості, пропорційності та балансу між інтересами боржника і кредитора.
З огляду на викладене, суд враховує, що розмір нарахованих процентів в розмірі 41206,80 грн. на кредит в розмірі 13800,00 грн. у три рази перевищує суму отриманого кредиту, тобто становить 300% від тіла кредиту та не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів за кредитним договором.
А тому, суд вважає за необхідне зменшити розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідачки до 200% від суми кредиту, що складає 27600,00 грн., що буде відповідати логічній компенсації за користування відповідачкою кредитом у сумі 13800,00 грн.
Що стосується доводів представника відповідачки про безпідставне нарахування кредитодавцем комісії у розмірі 2760 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
За приписами частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. 
Таким чином,Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 11 лютого 2021 року № 16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Відповідно до пункту 5 Правил кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил.
Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил).
Аналізуючи умови договору про відкриття кредитної лінії №1496-2917 від 11.01.2025 року, суд дійшов висновку про правомірність дій позивача щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між позивачем та відповідачкою договором передбачено одноразове нарахування комісії за надання кредиту. 
Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, який в подальшому підтримувався Верховним Судом, зокрема, у постанові від 24 травня 2024 року у справі № 461/2735/23 (провадження № 61-16948св23).
Доказів своєчасного погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1496-2917 від 11.01.2025 року відповідачкою та її представником суду не надано, як і не спростовано розрахунків заборгованості, які були надані позивачем до суду.
Розрахунки суми заборгованості відповідачки за кредитним договором відповідає вимогам закону. При цьому відповідачка та її представник не спростували надані позивачем розрахунки заборгованості, та не надали суду доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору.
Також, враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він мав можливість надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження виконання ним умов укладеного кредитного договору.
Посилання сторони відповідача на те, що строк кредитування становить 140 днів суд не приймає до уваги.
Так, відповідно до п. 4.9 Кредитного договору строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 06.11.2025 року. А відповідно до п. 2.3 Кредитного договору, на який посилається представник відповідачки, кредитодавець рекомендує позичальнику здійснити повне погашення кредиту протягом перших 140 днів з дати отримання кредиту ануїтетними платежами згідно рекомендованого графіку оплат, який міститься в кредитному договорі.
Доводи представника відповідачки про те, що персональні дані відповідачки могли бути використані третіми особами внаслідок шахрайських дій в результаті чого вона зверталась до правоохоронних органів із заявою про вчинення щодо неї шахрайських дій, пов`язаних із оформленням кредитних зобов`язань та заволодінням грошовими коштами третьою особою не підтверджено належними та допустимими доказами. Суд вважає, що заява ОСОБА_1 написана до Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області по факту заволодіння чоловіком, з яким вона спілкувалася на сайті знайомств, шахрайським шляхом її грошовими коштами, не свідчить безумовно про наявність складу злочину, а є лише підставою для початку досудового розслідування з метою встановлення наявності чи відсутності складу злочину. Із наданих представником відповідачки до суду копій документів слідує, що відповідачка звернулася до органів поліції з заявою про вчинення у відношенні неї шахрайства і на даний час особу, яка вчинила дане кримінальне правопорушення, не встановлено.
Відповідачкою та її представником, в свою чергу, не надано будь-яких доказів на спростування доводів позовної заяви та розрахунку заборгованості за кредитом. При цьому, факт крадіжки грошових коштів відповідачки іншими особами не знайшов свого підтвердження дослідженими в судовому засіданні належними і допустимими доказами.
Відповідачка, отримавши кредитні кошти, була зобов`язана вживати всіх заходів для запобігання втраті, викраденню чи отриманню персональної інформації третіми особами.
За викладених обставин, суд вважає, що відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, тому вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором №1496-2917 від 11.01.2025 року підлягають частковому задоволенню в розмірі 44160,00 грн., з яких 13800,00 грн. - заборгованість за кредитом, 27600,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 2760 грн. - заборгованість за комісією.
У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1818,11 грн.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 38548598, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки 26, офіс 407, м. Київ, 01133) загальну суму заборгованості за кредитним договором №1496-2917 від 11.01.2025 року станом на 18.03.2026 року в розмірі 44160 (сорок чотири тисячі сто шістдесят) грн. 00 коп. 
Стягнути з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 38548598, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки 26, офіс 407, м. Київ, 01133) 1818 (одна тисяча вісімсот вісімнадцять) грн. 11 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя          Н.В. Чернякова