УХВАЛА

05 травня 2026 року
м. Київ 
справа № 641/1384/25 
провадження № 51-559 ск 26
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
вивчила касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Слобідського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 січня 
2026 року і
встановила:
із змісту касаційної скарги вбачається, що захисником порушується питання про перегляд зазначених судових рішень у касаційному порядку, а також міститься клопотання про поновлення захиснику пропущеного строку на касаційне оскарження постановлених судових рішень.
Згідно з ч. 1 ст. 117 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений ухвалою суду за клопотанням заінтересованої особи.
З огляду на те, що у клопотанні захисника наведені об`єктивні причини пропуску строку на касаційне оскарження, колегія суддів вважає за необхідне визнати їх поважними та поновити пропущений строк.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог цієї статті.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). Тому, скаржник, заперечуючи законність судових рішень, має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни оспорюваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
При цьому слід мати на увазі, що в силу ст. 433 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не ревізує правильність установлених фактичних обставин кримінального провадження, а при вирішенні справи виходить з обставин, установлених у вироку.
Так, захисник ОСОБА_4 , хоча і послався на порушення норм кримінального процесуального закону як на підставу перегляду оскаржуваного судового рішення, зокрема, на ст. 404 КПК України, проте, не зазначив, які саме обставини не було досліджено судом апеляційної інстанції та не навів переконливих обґрунтувань, яким чином ці порушення вплинули на законність й обґрунтованість постановленого судового рішення і чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом оскаржуваного судового рішення, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України. Попри те, що вирок суду переглядався в апеляційному порядку, у тому числі й за апеляційною скаргою захисника засудженого, захисник не зазначає, у чому конкретно полягає незаконність ухвали апеляційного суду, які конкретно доводи апеляційної скарги сторони захисту, суд належним чином не дослідив, не перевірив не оцінив та на які з них не надав відповіді.
Доводи касаційної скарги захисника фактично зводяться до його незгоди з наданою цим судом оцінкою доказам та по суті заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, захисник у касаційній скарзі стверджує про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки, на його переконання, засуджений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 124 КК України, не указуючи, з яких доказів, наявних у кримінальному провадженні, випливає наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України. Водночас захисник не погоджується з призначеним ОСОБА_5 покаранням за ч. 1 ст. 121 КК України, чим допускає суперечність. 
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подала із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції.
Такі вимоги мають відповідати приписам ст. 436 КПК України, згідно з якими суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Так, захисник просить змінити вирок Слобідського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 січня 
2026 року щодо ОСОБА_5 , визнавши його винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України або скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Викладені у касаційній скарзі вимоги до касаційного суду не узгоджуються з вищенаведеними положеннями в частині повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду, оскільки наведена вимога є альтернативною, що позбавляє суд можливості визначити дійсну волю захисника.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, вимоги касаційної скарги мають бути чіткими, визначеними та взаємоузгодженими, а суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями самостійно обирати один із кількох запропонованих скаржником варіантів рішень. Подання альтернативних або взаємовиключних вимог унеможливлює належну перевірку доводів касаційної скарги та перешкоджає вирішенню питання в межах повноважень, визначених ст. 436 КПК України, у зв`язку з чим така скарга не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК України, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Проте подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини. 
Недотримання вказаних вимог стає на заваді реалізації положень статей 428, 430 КПК України.
Колегія суддів звертає увагу, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження колегії суддів стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК України не додано усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.
За таких обставин, якщо суд касаційної інстанції відповідно до ч. 1 ст. 429 КПК України встановив, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, то постановляє ухвалу про залишення її без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Ураховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441КПК України, колегія суддів 
постановила:
клопотання захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , задовольнити. 
Поновити захиснику ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , строк на касаційне оскарження судових рішень.
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Слобідського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 січня 2026 року, залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Роз`яснити, що касаційна скарга, залишена без руху, повертається, якщо особа не усунула її недоліків в установлений судом строк.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3