УХВАЛА

08 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/6332/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г. М. - головуючого, Рогач Л. І., Краснова Є. В., 
розглядаючи у письмовому провадженні касаційну скаргу Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дарницького району" м. Києва
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2025
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональна газова компанія"
до Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дарницького району" м. Києва
про відшкодування майнової шкоди,
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1 Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Регіональна газова компанія" (надалі - позивач) звернулося до господарського суду із позовом до Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дарницького району" м. Києва про стягнення 1 165 796,67 грн майнової шкоди, яка заподіяна транспортному засобу позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, судових витрат, у тому числі на проведення експертиз.
1.2 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач як відповідальна особа не забезпечив умов щодо безпеки використання автомобільних доріг у м. Києві, внаслідок чого транспортний засіб позивача отримав пошкодження на суму 1165796,67 грн.
2 Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1 Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026, позов задоволено.
2.2 Суд мотивував рішення тим, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок бездіяльності відповідача як балансоутримувача дороги, який має здійснювати постійний контроль за станом усіх елементів дороги та розташованих на ній каналізаційних споруджень. Це стало підставою для покладення на відповідача обов`язку відшкодування завданої майнової шкоди відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України.
3 Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи
3.1 У касаційній скарзі відповідач просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.
3.2 На обґрунтування підстав подання касаційної скарги за виключним випадком, передбаченим пунктом 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), скаржник посилається на необхідність відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 916/2586/18 та від 30.10.2019 у справі № 639/2132/18, та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
3.3 З урахуванням положень пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України скаржник також посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для скаржника.
3.4 У відзиві позивач зазначає про те, що каналізаційний люк є елементом автомобільної дороги, який дозволяє безперервний, безпечний і зручний рух транспортних засобів на проїжджій частині, а тому доводи скаржника про те, що він не є балансоутримувачем всього об`єкта, а лише дорожнього покриття, є безпідставними. Позивач вважає, що скаржник належним чином не довів наявність правових підстав для відступу від висновків Верховного Суду. Тому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.
4 Мотивувальна частина
4.1 Суди встановили, що водій транспортного засобу, котре належить позивачу, здійснив наїзд на люк оглядового колодязя, який у зв`язку зі зламаним фіксатором мав люфт та половина якого знаходилася над дорогою і за висновком судового експерта в обставинах досліджуваної ДТП причини її виникнення з технічної точки зору була наявність перешкоди на смузі руху автомобіля у вигляді відкритого каналізаційного люку, що за висновками проведеної товарно-транспортної експертизи призвело до необхідності здійснення відновлювального ремонту цього транспортного засобу на суму 1 165 796,67 грн.
4.2 Також суди встановили, що відповідна ділянка дороги закріплена на праві повного господарського відання за відповідачем.
4.3 Згідно зі статтею 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
4.4 Відповідно до частини 3 статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.
4.5 Задовольняючи позов у цій справі, суди врахували сформовану практику постановою від 30.10.2019 Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 639/2132/18 за позовом фізичної особи до Комунального підприємства "Харківводоканал" та Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова "Шляхрембуд" про солідарне стягнення майнової та моральної шкоди унаслідок пошкодження автомобіля позивача через неналежний стан люку оглядового колодязя, що знаходився на проїзній частині дороги.
4.6 У наведеній справі Касаційний цивільний суд погодився із судом апеляційної інстанції, котрий скасував рішення суду з тих підстав, що оскільки КПСП по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова "Шляхрембуд" є балансоутримувачем дороги, на якій сталась ДТП за участі автомобіля позивача, а тому повинен здійснювати постійний контроль за станом усіх елементів дороги та розташованих на ній каналізаційних споруджень, проте допустив бездіяльність, що є підставою для покладення на нього обов`язку відшкодування позивачу завданої майнової шкоди відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України.
4.7 При цьому Касаційний цивільний суд погодився із судом апеляційної інстанції, що КП ?Харківводоканал? не має відповідати за цим позовом.
4.8 Цю правову позицію застосував також Касаційній господарський суд у складі Верховного Суду у справі № 916/2586/18 за позовом страхової компанії до Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" про стягнення грошових коштів у відшкодування шкоди в порядку регресу.
4.9 Відповідно до частин 1-2 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
4.10 Для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести: наявність шкоди; неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність усіх зазначених умов є обов`язковою для ухвалення судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду. 
4.11 У частині 1 статті 16 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.
4.12 Згідно зі статтею 18 цього Закону складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування. Межі вулиці за її шириною визначаються "червоними лініями". Розташування будь-яких об`єктів, будівель, споруд або їх частин у межах "червоних ліній" вулиці не допускається.
4.13 Відповідно до статті 19 Закону України "Про автомобільні дороги" до основних обов`язків органів місцевого самоврядування щодо управління функціонування і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, зокрема, належить: забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, правилами та нормами; завчасне оповіщення учасників руху і мешканців міст та інших населених пунктів про строки та порядок тимчасового обмеження або припинення руху транспортних засобів.
4.14 Згідно зі статтею 21 цього Закону органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають, зокрема, за стан вулиць і доріг та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів.
4.15 Водночас відповідно до пункту 2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198, ремонт і утримання автомобільних доріг забезпечується Агентством відновлення (автомобільних доріг загального користування державного значення), підприємствами та організаціями, уповноваженими Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними та Севастопольською міською держадміністраціями (автомобільних доріг загального користування місцевого значення), підприємствами або балансоутримувачами, утвореними або визначеними органами місцевого самоврядування відповідно до частини 1 статті 15 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" (вулиць і доріг міст та інших населених пунктів).
4.16 Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, підприємства та організації, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів, зобов`язані, зокрема: постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух (пункт 11 Єдиних правил).
4.17 У пункті 25 зазначених Єдиних правил встановлено, що власники та користувачі земельних ділянок, а також власники (користувачі) тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, інженерних комунікацій та споруд, що розташовані в межах смуги відведення автомобільних доріг загального користування або "червоних ліній" вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, зобов`язані, зокрема: утримувати в належному стані зелені насадження, охоронні зони інженерних комунікацій, тротуари, обладнані стоянки автомобілів, трамвайне полотно та інші елементи дорожніх об`єктів; забезпечувати належний технічний стан інженерних комунікацій, обладнання, споруд та інших використовуваних елементів дорожніх об`єктів відповідно до їх функціонального призначення та діючих нормативів; у разі виявлення небезпечних умов в експлуатації споруд і об`єктів, їх аварій і руйнувань, що призвели до виникнення перешкод у дорожньому русі або загрожують збереженню елементів дорожніх об`єктів, негайно повідомляти власників дорожніх об`єктів або уповноважених ними органів, підприємства та організації, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів, а також уповноважений підрозділ Національної поліції; дотримувати вимог діючих норм і правил щодо охорони дорожніх об`єктів.
4.18 У справі, що передається на розгляд Великої Палати Верховного Суду, причиною ДТП та, відповідно, завдання збитків встановлено обставину щодо неналежного стану люку оглядового каналізаційного колодязя на смузі руху автомобіля.
4.19 З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що за обставинами цієї справи відповідальною особою за завдані збитки у спірній ситуації є та, у котрої на балансі (оренді тощо) перебуває відповідний люк (цілісний майновий комплекс тощо).
4.20 Аналогічних висновків дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справах №№ 522/9550/16-ц, 463/3642/23 про стягнення матеріальних збитків унаслідок неналежного стану люку на смузі руху автомобіля з балансоутримувача каналізаційних мереж, що також свідчить про неоднакове застосування Верховним Судом норм права у подібних правовідносинах (за змістовим критерієм).
4.21 Згідно з імперативними вимогами статті 13, 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
4.22 Частиною 1 статті 303 ГПК України унормовано, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
4.23 Ураховуючи наведені вище норми та мотиви, Верховний Суд вважає за необхідне передати справу № 910/6332/25 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Керуючись статтями 232, 234, 302, 303 ГПК України,
УХВАЛА:
Справу № 910/6332/25 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський
Судді Л. І. Рогач
Є. В. Краснов