Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року 	справа № 580/1721/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «ЯМАЛ І К» до Управління державного нагляду (контролю) в Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,
встановив:

Приватне підприємство «ЯМАЛ І К» (далі – ПП «ЯМАЛ І К», позивач) подало позов до Управління державного нагляду (контролю) в Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Управління державного нагляду (контролю) в Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 20.01.2026 № 093178 на суму 51000 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу винесена без наявності в діях підприємства правопорушень, а саме: підприємство здійснювало перевезення у відповідності до вимог закону, а саме при передбаченій законом ваговій нормі 40 тонн, підприємство перевозило вантаж вагою згідно з ТТН у розмірі 31,9 тонн, що становить 79,8% до вагової норми, тобто без жодного перевищення; на місці зупинки фактично не здійснювалось жодного зважування, а відомості про вагу автомобілів отримано з товарно-транспортної накладної, однак відомості про вагу з ТТН при відсутності фактичного зважування не можуть бути враховані під час здійснення габаритно-вагового контролю як достовірне джерело підтвердження вагових параметрів транспортного засобу; жодних арифметичних розрахунків у вигляді додавання маси автомобіля зі свідоцтва про реєстрацію до показника ваги, вказаного у ТТН, не проводилось; якщо працівники Укртрансбезпеки стверджували про перевищення вагових норм, то вони повинні були затримати автомобілі і заборонити їх подальший рух, однак ними не вживалось жодних обов`язкових процедурних заходів щодо затримання та заборони руху транспортних засобів; учасники дорожнього руху керуються Правилами дорожнього руху, регулювання руху здійснюється лише Правилами дорожнього руху визначеними засобами; на даній ділянці не було ні жодних знаків обмеження вагових норм, ні жодних позначень про дороги місцевого значення.
Ухвалою від 06 березня 2026 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
23.03.2026 до суду надійшов відзив на позов, в якому представниця відповідача просила відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що при проведенні рейдової перевірки транспортного засобу, що використовувався позивачем було здійснено документальний габаритно-ваговий контроль, який проводився не в зоні габаритно-вагового контролю та не вимагає проведення зважування транспортного засобу на спеціальному обладнанні. Крім того зазначеними нормами Порядку № 879 не передбачено обов`язку проведення габаритно-вагового контролю виключно у спосіб зважування транспортного засобу при наявності необхідних даних у товарно-транспортній документації. Зазначила також про необґрунтованість доводів позову та вказала, що у матеріалах справи немає підтвердження про вплив вологості в процесі перевезення на масу вантажу та стосовно розвантаження чи довантаження вантажу на маршруті руху. В ТТН не зазначається маса водіїв транспортного засобу які здійснюють перевезення вантажу. Наявність на момент перевірки вантажу у причепі транспортного засобу підтверджується фото та відеофіксацією проведення рейдової перевірки. Також вказала, що автомобільна дорога С162508 Затишшя-Весела Балка-Торосове входить до переліку автомобільних доріг загального користування місцевого значення, які перебувають на балансі Державне підприємство «Служба місцевих автомобільних доріг» згідно розпорядження голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації 412/А-2025 від 08.05.2025 Про внесення змін до розпорядження голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 05 квітня 2024 року №320/A-2024, яке є в загальному доступі за посиланням https://oda.od.gov.ua/strapi/uploads/0412 a25 48a8c41638.pdf. Враховуючи той факт, що вказаний відрізок дороги входить у перелік доріг місцевого значення, тому нормативно допустима вага двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом, який здійснює рух такою дорогою, відповідно до п. 22.5 ПДР має становити не більше 24 т. Посилання представника позивача на відсутність на даній ділянці автодороги місцевого значення забороняючих знаків не змінює значення дороги по якій рухався транспортний засіб та на якій працівниками Укртрансбезпеки було здійснено рейдову перевірку (загального користування місцевого значення), не звільняє позивача від обов`язку дотримуватися вимог пункту 22.5 Правил дорожнього руху України і не може бути підставою для звільнення від відповідальності за здійснення перевезення вантажу такою дорогою з перевищенням допустимих вагових норм.
23.03.2026 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача вказав на його необґрунтованість.
Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд зазначає таке.
Суд встановив, що на підставі направлення на рейдову перевірку від 05.12.2025 № ЕНР00231 посадові особи Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті провели рейдову перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
За наслідками перевірки складено Акт від 09.12.2025 № 044178, в якому зафіксовано, що 10 год. 25 хв. на а/д С-162508 с. Затишшя - с. Весела Балка (дорога місцевого значення) ПП «Ямал і К» за допомогою водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки ДАF д/н. НОМЕР_1 із спеціалізованим причепом п.-самоскид Е марки д/н. НОМЕР_2 , здійснювало перевезення вантажу (згідно TTH №169 від 09.12.2025 вантаж соняшник високоолеїновий) з перевищенням встановлених п. 22.5 ПДР вагових параметрів, а саме: фактична маса транспортного засобу становить 31,900 т., що на 32,91% перевищує від допустимого нормативу 24 т. на дорогах місцевого значення.
За вказане порушення постановою Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 20.01.2026 № 093178 до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 51000,00 грн.
Постанову відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу позивач вважає протиправною, а тому звернувся в суд з цим позовом.
Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до абз. 2 ст. 19 Конституції України державні органи, органи місцевого самоврядування та їх службові і посадові особи зобов`язані діяти виключно в межах та спосіб, визначені законом.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року № 2344-III (далі – Закон № 2344-III).
Статтею 6 Закону № 2344-III передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, в т.ч. державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.
Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з п. 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до пунктів 2, 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому Постановою КМУ від 08.11.2006 № 1567 (далі – Порядок № 1567) державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Частинами 14, 17 статті 6 Закону № 2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
За визначенням, наведеним в абзаці 54 статті 1 Закону № 2344-III рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).
Пунктами 12, 14 Порядку № 1567 передбачено, що рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Згідно з пунктом 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Пунктами 16 Порядку № 1567 передбачено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки. Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) можливе здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів.
Суд врахував, що в силу статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
З урахуванням доводів адміністративного позову та відзиву на позов, предметом доказування у цій справі є документальна доведеність факту перевищення нормативів вагових параметрів транспортного засобу, а також наявність підстав для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу.
Відповідно до статті 33 Закону № 2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах, за нормами пункту 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198, допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків (частина 4 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт»).
Згідно з вимогами пунктів 3, 4 Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, визначений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі – Порядок № 879).
Пункт 2 Порядку № 879 розкриває зміст термінів, які вживаються в цьому Порядку, зокрема:
2) вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу;
5-1) документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу;
6) вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики;
11) точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному, автоматичному або пересувному пункті (з урахуванням похибки вимірювального обладнання).
У силу вимог пунктом 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль (п. 16 Порядку № 879).
Згідно з пунктами 18, 20 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його виконання. За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.
Таким чином, нормами Порядку № 879 детально регламентовано порядок здійснення точного габаритно-вагового контролю, визначено алгоритм дій уповноважених осіб Укртрансбезпеки, вимоги до зважувального обладнання тощо. При цьому порядок здійснення документального габаритно-вагового контролю не деталізований.
Відтак, враховуючи нормативне формулювання документального габаритно-вагового контролю, як визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу, слід уважати, що висновку про перевищення транспортним засобом встановлених габаритно-вагових параметрів за результатами документального контролю можна дійти у разі якщо уповноваженими особами Укртрансбезпеки в результаті аналізу пред`явлених до перевірки документів встановлено обставини 1) щодо власної маси транспортного засобу, 2) щодо маси вантажу, та шляхом математичного обчислення їх суми визначено 3) фактичну маса транспортного засобу, яка перевищує нормативно встановлену. В такому разі повністю розкривається зміст здійснення документального габаритно-вагового контролю в його нормативно-правовому розумінні.
Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, передбачено, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема: б) фактичної маси на дорогах місцевого значення для двовісного автомобіля (тягач) з трьохвісним напівпричепом 24 тони.
Як підтверджується матеріалами справи, 09.12.2025 посадові особи Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області провели документальний габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача (згідно ТТН від 09.12.2025 № 169 про що склали Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 003480 від 09.12.2025.
Під час дослідження вказаної ТТН суд встановив, що маса вантажу - 16460 кг, вага авто (тара) - 15440 кг, брутто 31900 кг.
З урахуванням зазначеного, суд вважає доведеним належними доказами зміст правопорушення, за яке до позивача застосовано штрафні санкції згідно спірної постанови.
Суд відхиляє покликання представника позивача про те, що у спірних правовідносинах не здійснювалось фактичне зважування ТЗ, оскільки Порядок № 879 визначає документальний контроль як самостійний вид габаритно-вагового контролю, який відмінний від точного габаритно-вагового контролю, який не вимагає проведення зважування транспортного засобу на спеціальному обладнанні.
Суд зазначає, що Закон України «Про автомобільний транспорт» та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, що затверджені наказом Мінтрансу України № 363 від 14.10.1997 року визначають товарно-транспортну накладну єдиним для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документом, призначеним для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені Законом України «Про автомобільний транспорт» та цими Правилами. 
Так, пунктом 11.1 Правил № 363 передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, яка містить всі обов`язкові реквізити, визначені Законом України «Про автомобільний транспорт», форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. 
Отже, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. 
Відповідно до пункту 1 Правил № 363 товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу. 
Таким чином, товарно-транспортна накладна є основним первинним документом, який містить інформацію про перевезення вантажу, обсяги такого перевезення та відповідальних за його здійснення осіб.
З урахуванням зазначеного суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах ТТН являється достовірним джерелом підтвердження вагових параметрів транспортного засобу, що враховані під час здійснення габаритно-вагового контролю, оскільки позивач не надав суду жодного належного доказу який би підтверджував внесення відповідальною посадовою особою вантажовідправника помилок, описок, неточностей при оформленні такої накладної в розділі - маса брутто 31900 кг., тара - 15440 кг., нетто – 16460 кг.
Таким чином, покликання представника позивача про те, що при документальному габаритно-ваговому контролі неможливо визначити точні параметри транспортного засобу, зокрема його вагу, суд відхиляє, оскільки на виконання вимог чинного законодавства, учасники господарських відносин з перевезення вантажу зобов`язані самостійно визначити вагу вантажу, додати до власної ваги ТЗ та зазначити достовірні дані щодо маси, параметрів транспортного засобу у TTH.
Суд також відхиляє покликання представника позивача про те, що вага транспортного засобу визначається тільки згідно даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, оскільки підписавши ТТН від 09.12.2025 № 169 позивач підтвердив фактичну масу ТЗ.
Щодо покликань представника позивача, про те, що на автомобілі може бути знято чи додано якесь обладнання під час руху, вантаж може бути розвантажено чи довантажено під час руху, волога з вантажу випаровується чи навпаки, різна вага самих водіїв, можуть бути описки в документах, суд врахував таке.
Оформлення документів на перевезення вантажу регламентовано Правилами № 363 та Законом України «Про автомобільний транспорт», де серед іншого передбачено зазначення в ТТН найменування та кількість вантажу, зазначається масу брутто і нетто, тара. В ТТН не зазначається маса водіїв транспортного засобу, які здійснюють перевезення вантажу. 
Главою 16 Правил № 363 визначено порядок подання претензій, в тому числі якщо є нестача вантажу, у такому випадку до претензії на недостачу вантажу, по якому розрахунки між вантажовідправником і вантажоодержувачем провадяться з урахуванням нормованої і фактичної вологості, додається також документ (якісне посвідчення, сертифікат тощо), який підтверджує вологість вантажу при його відправленні, і дані аналізу про вологість прибулого вантажу, якщо такий аналіз проводився.
Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази підтвердження про вплив вологості в процесі перевезення на масу вантажу, що перевозився, тому доводи представника позивача в цій частині є безпідставними. Матеріали справи також не містять доказів стосовно розвантаження чи довантаження вантажу на маршруті руху від пункту навантаження від с. Торосове, Роздільнянського району, Одеської області, до пункту розвантаження смт. Затишшя, Роздільнянського району, Одеської області.
Суд відхиляє доводи представника позивача про те, що під час проведення рейдової перевірки на місці зупинки працівниками Укртрансбезпеки не перевірялось чи є вантаж фізично в автомобілі, оскільки наявність на момент перевірки вантажу у причіпі транспортного засобу підтверджується матеріалами фотофіксації проведеної під час рейдової перевірки (а.с. 84-86).
Стосовно тверджень представника позивача про невжиття заходів щодо затримання автомобіля та заборони подальшого руху, суд врахував, що відповідно до пункту 22 Порядку № 879 у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних пунктах габаритно-вагового контролю порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції. 
Суд зазначає, що посадові особи Укртрансбезпеки не наділені повноваженням на тимчасове затримання транспортних засобів у порядку статті 265-2 КУпАП, оскільки такими повноваженнями наділені органи Національної поліції України.
Крім того, нездійснення затримання транспортного засобу згідно з статтею 265-2 КУпАП та продовження дорожнього руху позивачем, не може бути підставою для визнання спірної постанови протиправною.
Щодо доводів представника позивача про те, що на автомобільній дорозі С-162508 с. Затишшя-с. Весела Балка, не встановлено дорожні знаки, щодо обмеження руху транспортних засобів фактичною масою більше 24 т., або позначають статус дороги, як місцевої, та відсутності інформація про перелік доріг місцевого значення на вебсайті Одеської ОДА, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про автомобільні дороги» автомобільні дороги загального користування поділяються на автомобільні дороги державного та місцевого значення. 
Автомобільні дороги місцевого значення поділяються на обласні та районні. 
До обласних автомобільних доріг належать автомобільні дороги, що з`єднують адміністративні центри Автономної Республіки Крим і областей з іншими населеними пунктами в межах Автономної Республіки Крим чи області та із залізничними станціями, аеропортами, річковими портами, пунктами пропуску через державний кордон, місцями відпочинку і не належать до доріг державного значення. 
До районних автомобільних доріг належать автомобільні дороги, що з`єднують адміністративні районні центри з іншими населеними пунктами, інші населені пункти між собою, з підприємствами, об`єктами культурного значення, іншими дорогами загального користування у межах району. 
Перелік доріг місцевого значення, у тому числі їх ділянок, що суміщаються з вулицями міст та інших населених пунктів, затверджують Рада міністрів Автономної Республіки Крим та обласні державні адміністрації один раз на три роки. 
Як встановлено в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 09.12.2025, місцем перевірки (яке і є місцем вчинення порушення) вказано а/д С-162508 с. Затишшя-с. Весела Балка. 
Згідно розпорядження голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації 412/А-2025 від 08.05.2025 Про внесення змін до розпорядження голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 05 квітня 2024 року № 320/A-2024, автомобільна дорога С162508 Затишшя-Весела Балка-Торосове входить до переліку автомобільних доріг загального користування місцевого значення, які перебувають на балансі Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг». Зазначене розпорядження є в загальному доступі на офіційному сайті Одеської обласної державної адміністрації за посиланням: chrome-extension://efaidnbmnnnibpcajpcglclefindmkaj/https://oda.od.gov.ua/strapi/uploads/0412_a25_48a8c41638.pdf. 
З урахуванням зазначеного суд відхиляє покликання представника позивача про відсутність інформація про перелік доріг місцевого значення на вебсайті ОДА.
Покликання представника позивача на відсутність на даній ділянці автодороги місцевого значення забороняючих знаків не змінює значення дороги, по якій рухався транспортний засіб, та не звільняє позивача від обов`язку дотримуватися вимог пункту 22.5 Правил дорожнього руху України у зв`язку із чим не може слугувати самостійною та достатньою підставою для звільнення від відповідальності за здійснення перевезення вантажу такою дорогою з перевищенням допустимих вагових норм.
Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для ухвалення рішення по суті спору.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Учасники справи:
1) позивач – Приватне підприємство «ЯМАЛ І К» (20411, Черкаська обл., Звенигородський р-н, с. Шаулиха, вул. Тараса Шевченка, 29, код ЄДРПОУ 34446218);
2) відповідач – Управління державного нагляду (контролю) в Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті (18001, Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 223).
Рішення складене у повному обсязі та підписане 05.05.2026.

Суддя 	Василь ГАВРИЛЮК