Справа № 199/3252/24
(1-кп/199/137/26) 
ВИРОК 
іменем України
(на підставі угоди про визнання винуватості)
25 травня 2026 року       місто Дніпро 
Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 
секретар судового засідання ОСОБА_2 
за участю:
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
захисників ОСОБА_5 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №62024170030000447внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.02.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ,      ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Світлогірське Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , 2023 року народження, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовому званні «солдат», 

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

В С Т А Н О В И В:

Відповідно рішення Вищої ради правосуддя від 24.09.2024 № 2797/0/15-24 змінена з 7 жовтня 2024 року територіальна підсудність судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська (на теперішній час міста Дніпра).
Суд уважає доведеним, що солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи її на посаді стрільця 3-го стрілецького відділення 1-го стрілецького взводу 2-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, 19 лютого 2024 року, приблизно о 08 год. 00 хв., перебуваючи на території військового містечка N?2 військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпра (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану), відкрито відмовився виконати наказ командувача Національної гвардії України від 16 лютого 2024 року N?40 о/с, який йому був доведений тимчасово виконуючим обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковником ОСОБА_7 , що полягав у необхідності вибуття до міста Харкова для подальшого проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України у зв`язку з переміщенням по службі.
Тобто, ОСОБА_4 вчинив дії кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.
22.04.2024 року у кримінальному провадженні складено обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України та між прокурором ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_4 25 травня 2026 року укладена угода про визнання винуватості останнім. Без застосування спеціальної конфіскації. 
Відповідно до даної угоди обвинувачений ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у кримінальному правопорушенні та обсяг підозри за ч. 4 ст. 402 КК України. 
Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, а саме за вчинений злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України застосувати ст. 69 КК України на призначення останньому покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 402 КК України.
3 урахуванням ст. 69 КК України, з якої вбачається, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення ст. 65 КК України, сторони мають право, використовуючи положення ст. 69 КК України, узгоджувати інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин, сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 , за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, у вигляді арешту, тобто тримання в умовах ізоляції на гауптвахті строком на 6 (шість) місяців. Без застосування спеціальної конфіскації.
В угоді передбачені наслідки її ухвалення та затвердження, невиконання яких роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_4 .
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4  повністю визнав свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України при обставинах, місті та часу, викладених у обвинувальному акті.
Суду показав, що дійсно він, при обставинах, місті та часу, викладених у обвинувальному акті, відмовився виконати наказ командувача. 
Суду також показав, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, який відноситься до кримінального проступку, беззастережно і добровільно, повністю визнає свою вину у пред`явленому обвинувачені.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_4  зазначив, що він повністю розуміє та усвідомлює наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.ст. 472, 473 КПК України, згодний з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди та наполягає на затвердженні даної угоди. 
У судовому засіданні прокурор, яка визначена відповідною постановою керівника прокуратури до групи прокурорів за даним кримінальним провадженням, захисник ОСОБА_5 , просили затвердити угоду про визнання винуватості на умовах, які вказані в угоді.
За таких підстав суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_4  скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, а саме: непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.
Обвинуваченому ОСОБА_4  судом роз`яснено, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, він має права передбачені ч. 5 ст. 474 КПК України, а також розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.
Таким чином, вивчивши надані матеріали, заслухавши думку сторін судового провадження, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, суд дійшов висновку про відповідність угоди вимогам ст.ст. 470, 472 КПК України, добровільність її укладення, відповідності інтересам суспільства, можливості її виконання та наявності всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
Конституційний Суд України в своєму рішенні від 02.11.2004 по справі № 1-33/2004 зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4  кримінального правопорушення, яке скоєно умисно, і відповідно до ст. 12 КК України відноситься до умисного тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, задовільний стан здоров`я, характеризується задовільно, одружений, має малолітню дитину на утриманні, відсутні відомості про його притягнення до адміністративної відповідальності, відсутні відомості про наявність відносно обвинуваченого інших кримінальних проваджень, які перебувають на стадії досудового розслідування або судового розгляду,
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд, відповідно до припису статті 69 КК України, вважає, що: 
- ОСОБА_4  свою провину визнав повністю; 
- не перешкоджав слідству, активно сприяв розкриттю злочину - своїми діями оказав допомогу на досудовому розслідуванні і суду у виясненні обставин скоєння кримінального правопорушення, які мають суттєве значення для повного його розкриття, повідомивши про обставини, час та місце скоєння кримінального правопорушення; 
- щиро каявся та дав критичну оцінку своєї злочинної поведінки, що характеризує його суб`єктивне ставлення як винної особи до вчиненого злочину, та означає, що обвинувачений визнав свою вину за усіма пунктами висунутого проти нього обвинувачення, дав правдиві свідчення, висловив жаль з приводу вчиненого, негативно оцінював злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання; 
- ОСОБА_4  раніше не судимий, має сім`ю, малолітню дитину на утриманні.
Обставини які обтяжують покарання ОСОБА_4  відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено та прокурор на такі обставини не посилається.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
За змістом Кримінального Закону ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення передбачає не тільки врахування самої категорії тяжкості, визначеної ст. 12 КК України, а й індивідуальних особливостей злочинного діяння.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. 
При цьому Суд враховує практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Враховуючи вищевикладене та вищезазначені обставини кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а також дані про його особу, поведінку та ставлення ОСОБА_4  до скоєного злочину, а також те, що хоча останній і вчинив злочин під час дії режиму воєнного стану в країні, однак таке правопорушення не було без будь-якого використання умов воєнного стану, потерпілі які постраждалі від військової агресії відсутні, злочин не вчинено щодо майна осіб, які тимчасово залишили житло, отже ОСОБА_4 , вчиняючи дане кримінальне правопорушення, прагнучи досягти злочинної мети, не мав наміру скористатися умовами воєнного стану. 
Наведені обставини та дані про особу обвинуваченого в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання, дисциплінує засудженого, привчає його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий.
Таким чином, при призначенні покарання суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4  узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 25 травня 2026 року, із застосуванням положення ст. 69 КК України, більш м`який вид основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, - арешт, тобто тримання в умовах ізоляції на гауптвахті строком на 6 (шість) місяців.
Суд переконаний, що визначене обвинуваченому покарання, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.
Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4  на теперішній час не застосовувався та такий відсутній. 
На підставі п.п. а) п. 1) ч. 1 статті 72. КК України (Правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення, домашнього арешту) зарахувати в строк відбутого засудженим покарання строк тримання  ОСОБА_4  під вартою з 19.02.204 до 04.07.2024 року включно.
Заставу в сумі 121120 гривень, внесену за ОСОБА_4 на рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровські області, - необхідно повернути заставодавцю.
Цивільний позов не заявлений та не пред`являвся. 
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Керуючись ст.ст. 369-371, 468-476, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, 
У Х В А Л И В:
Угоду від 25 травня 2026 року про визнання винуватості між прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим  ОСОБА_4  у кримінальному провадженні №62024170030000447 від 19.02.2024 року за обвинуваченням  ОСОБА_4  у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, – затвердити. 
ОСОБА_4  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 25 травня 2026 року, із застосуванням положення ст. 69 КК України, більш м`який вид основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, - арешт, тобто тримання в умовах ізоляції на гауптвахті строком на 6 (шість) місяців.
 
Без застосування спеціальної конфіскації.
Строк відбуття засудженим призначеного судом покарання відраховувати з часу приведення вироку до виконання та затримання  ОСОБА_4 .
На підставі п.п. а) п. 1) ч. 1 статті 72. КК України (Правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення, домашнього арешту) зарахувати в строк відбутого засудженим покарання - строк тримання  ОСОБА_4  під вартою з 19.02.2024 до 04.07.2024 року включно.
Заставу в сумі 121120 гривень, внесену за ОСОБА_4 на рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровські області, - повернути заставодавцю.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку - обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Прокурором - виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди.
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий суддя:  ОСОБА_1 

25.05.2026