П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/6885/25	

Категорія 108020000	Головуючий у суді І інстанції: Андрухів В.В. час і місце ухвалення: спрощене провадження, м. Одеса	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Федусика А.Г., Шляхтицького О.І., 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АМБРА ІМПЕКС» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, мотивуючи його тим, що документи, подані для митного оформлення товару за ціною контракту, відповідають вимогам ст. 53 Митного Кодексу України, є належними та допустимими та підтверджують числове значення митної вартості товару, не мають розбіжностей та їх данні піддаються обчисленню, що свідчить про неправомірність висновків митного органу про наявність будь-яких розбіжностей, а визначення митним органом митної вартості товару та коригування її в сторону збільшення за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства. Підстави для витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості товару були відсутні. Подані Позивачем документи містять всі необхідні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості імпортованих товарів, відомості щодо ціни та не містять розбіжностей. Відповідачем не було проведено консультацію між декларантом та митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості. Відповідачем неправомірно застосовано другорядний (резервний) метод визначення митної вартості товарів. У зв`язку із прийняттям оскаржуваних рішень про коригування та картки відмови, на Позивача було покладено додаткові фінансові зобов`язання у вигляді митних і інших пов`язаних платежів, що призвело до порушення майнових прав Позивача, які підлягають захисту.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів від 13 грудня 2024 року №UA500100/2024/000017/1. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці № UA500100/2024/000254.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Одеська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «АМБРА ІМПЕКС» до Одеської митниці у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги Одеська митниця зазначає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 у справі № 420/6885/25 є незаконними і необґрунтованими, підлягає скасуванню відповідно до вимог ст. 317 КАС України, оскільки прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права (неправильне тлумачення закону, незастосування закону, який підлягав застосуванню).
Позивач надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у якому вказує на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, та напроти Рішення є законним та винесеним з повним дотриманням норм матеріального та процесуального права, та з повним з`ясуванням обставин справи. Одеська митниця в апеляційній скарзі не зазначає в чому саме полягає неправильне тлумачення закону, як і не вказує який саме закон не застосовано судом першої інстанції.
На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 19 вересня 2024 року між ТОВ “АМБРА ІМПЕКС” (Покупець) та фірмою “RAJ INTERNATIONAL” (Індія) (Продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу товарів №AI-RI/1909.
Згідно п. 1.1. Контракту Продавець зобов`язався продати товар (спеції індійські), а Покупець прийняти товар згідно специфікації та оплатити товар згідно з інвойсами, які є невід`ємною частиною Контракту.
Відповідно до п. 1.2. Контракту, кількість, ціна та якість товару вказується в специфікації, яка є невід`ємною частиною Контракту.
На виконання вищевказаного пункту Контракту та з метою митного оформлення товарів індійським контрагентом було передано Проформу інвойса, а згодом й відповідний Інвойс від 30 вересня 2024 року № EXPS213 з посиланням на контракт, яким узгоджено поставку товару – Куркума мелена в кількості 20 тонн, перець чілі мелений в кількості 5 тонн, на загальну суму 32750,00 (тридцять дві тисячі сімсот п`ятдесят) долара США, 00 центів.
Товар покупцю було поставлено продавцем на умовах FOB-Мундра, Індія, що відповідає умовам п.3.3. Контракту.
13.12.2024 р. Позивачем до Одеської митниці було подано декларацію митної вартості №UA500100/2024/000254.
Для підтвердження вказаних у декларації відомостей, до митного органу було також подано такі документи: зовнішньоекономічний контракт, інвойс, пакувальний лист, документ що підтверджує вартість перевезення, копія митної декларації відправлення, прайс лист виробника тощо.
Митна вартість товару була визначена декларантом за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), відповідно до положень ст. 57 МК України та з урахуванням вимог ст. 58 МК України та положень Генеральної угоди з тарифів та торгівлі.
Після обробки електронної митної декларації 13.12.2024 р. Відповідачем було повідомлено Позивача, що відповідно до Розділу ІІІ “Митна вартість товарів та методи її визначення”, глави 9, ст. 52-64 Митного кодексу України (далі - МКУ), затвердженого Законом України від 13.03.12 № 4495-VI, до митного оформлення для підтвердження митної вартості товарів, що була визначена декларантом за основним методом визначення митної вартості були подані наступні документи:
зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів № AI-RI/1909 від 19-09-2024;
Специфікація №1 від 19-09-2024;
рахунок-фактура (інвойс) № EXPS213 від 30-09-2024;
платіжний документ №,№ 240920/000284148 від 20-09-2024, № 241121/000298890 від 21-11-2024 Рахунок фактура транспортних витрат IMPNV0057624 від 06-12-2024 Калькуляція транспортних витрат 06/12-24-2 від 06.12.2024 пакувальний лист № Б/Н від 30-09-2024;
коносамент № MEDUHN782261 від 08.10.2024;
сертифікат про походження товару № 29797 від 07-10-2024;
Проте у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, зокрема: 
1) В аркуші зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу товарів № AI-RI/1909 від 19-09-2024 згідно п. 4.2. вказано що продавець повинен надати покупцеві оригінали документі страховий поліс та Експортну вантажну декларацію, проте серед поданих товаросупровідних документів ці документи відсутні. З першого по четвертий аркуш не містять печаток та підписів покупця, що в свою чергу свідчить, що вказаний документ може містити явні ознаки підробки;
2) Згідно п.2.2 зовнішньоекономічного контракту від AI-RI/1909 від 19-09-2024 та рахунку-фактурі від EXPS213 від 30-09-2024 , товар доставляється в упаковці, ціна якої включено до ціни товару. Проте, у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо її фактичного розміру, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару. п.2 ч.10 ст.58 Митного кодексу України (далі – МКУ) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Згідно п.2.2 контракту вартість пакування товару включено до ціни товару. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, тощо) відсутні дані щодо включення даної складової митної вартості до ціни товару та її фактичний розмір, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;
3) платіжна інструкція переказу коштів в іноземній валюті від 20-09-2024 №240920/000284148, №241121/000298890 від 21-11-2024 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджують факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою № 216, зокрема підпису (власноручного/електронного) відповідальних осіб платника, які відповідно до законодавства України мають право розпоряджатися рахунком, або код автентифікації;
4) в експортній декларації країни відправлення №4521832 від 02-10-2024 даний QR-код не відображається, що в свою чергу свідчить, що вказаний документ може містити явні ознаки підробки;
5) у контракті № AI-RI/1909 від 19-09-2024 та інвойсі EXPS213 від 30-09-2024 підписи продавця відрізняються один від одного, вказане свідчить, що даний документ може містити ознаки підробки, а наведені в ньому відомості можуть бути неправдивими”.
В повідомленні відповідач просив декларанта додатково надати низку документів, зокрема:
- копію митної декларації країни відправлення
- виписку з бухгалтерської документації;
- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
- згідно п.8 ч.2 ст.53 МКУ – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;
- калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування транспортного засобу, що декларується, у тому числі територією країни експортера.
Товариство з обмеженою відповідальністю “АМБРА ІМПЕКС” надало Одеській митниці лист від 13.12.2024 № 4464/1 з додатковими поясненнями.
13.12.2024 року Одеська митниця за результатами розгляду поданих документів прийняла рішення № UA500100/2024/000017/1 про коригування заявленої позивачем митної вартості товару із застосуванням резервного методу.
Також Одеська митниця склала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500100/2024/000254.
Вважаючи рішення № UA500100/2024/000017/1 про коригування заявленої позивачем митної вартості товару із застосуванням резервного методу та картку відмови № UA500100/2024/000254 протиправними, позивач за захистом своїх прав звернувся до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товару.
П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Згідно з ч.1 ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.1 ст.50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно з ч.ч.1-2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до ч.ч.3-4 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Згідно з ч.ч.5-6 ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч.4-5 ст.54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу. Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Відповідно до ч.6 ст.54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч.7 ст.54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з ч.1 ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч.ч.2-8 ст.57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Відповідно до ч.ч.2-3 ст.58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Згідно з ч.4 ст.58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.59 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.
Згідно з ч.ч.1-2 ст.60 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Згідно з ч.ч.1-2 ст.256 Митного кодексу України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Ч.2 статті 53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
При цьому, факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.
У постановах від 31.03.2015 року та від 02.06.2015 року (справи № 21-127а15 та №21-498а15 відповідно) Верховний Суд України висловив позицію, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, відомостей щодо ціни, що була сплачена за цей товар.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, поставка товару, задекларованого у митній декларації, здійснювалась на підставі зовнішньоекономічного контракту купівлі-продажу товарів AI-RI/1909 від 19 вересня 2024 року, укладеного між ТОВ «АМБРА ІМПЕКС», у якості Покупця та фірмою «RAJ INTERNATIONAL» (Індія) у якості Продавця.
Щодо тверджень відповідача, що в аркуші зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу товарів № AI-RI/1909 від 19-09-2024 згідно п. 4.2. вказано, що продавець повинен надати покупцеві оригінали документів: страховий поліс та Експортну вантажну декларацію, проте серед поданих товаросупровідних документів ці документи відсутні, а також тверджень про те, що з першого по четвертий аркуші контракту не містять печаток та підписів покупця, що в свою чергу свідчить, що вказаний документ може містити явні ознаки підробки:
Ціна товару визначається на умовах FOB- Мудра, Індія (ІНКОТЕРМС 2010). FOB ІНКОТЕРМС 2010 визначають наступні умови для продавця та покупця:
А1. Загальні обов`язки продавця: Продавець зобов`язаний відповідно до договору купівлі-продажу надати покупцеві товар, комерційний рахунок-фактуру, а також будь-який інший доказ відповідності товару умовам договору купівлі-продажу, який може знадобитися за умовами договору. Будь-який документ, згаданий у пунктах А1-А10, може бути замінений еквівалентним електронним записом або процедурою, якщо це узгоджено сторонами або є звичайним. 
А2. Ліцензії, дозволи, контроль безпеки та інші формальності: якщо потрібно, продавець зобов`язаний за свій рахунок і на свій ризик отримати експортну ліцензію або інший офіційний дозвіл та виконати всі митні формальності, необхідні для вивезення товару. 
А3. Договори перевезення та страхування: а) Договір перевезення: Продавець не зобов`язаний укладати договір перевезення. Однак за проханням покупця або якщо це є Комерційною практикою, і покупець своєчасно не надає інших інструкцій, продавець може укласти договір перевезення за рахунок і на ризик покупця на звичайних умовах. У будь-якому випадку продавець може відмовитися від укладення договору перевезення, негайно повідомивши про це покупця. б) Договір страхування: Продавець не зобов`язаний укладати договір страхування. Однак продавець зобов`язаний надати покупцеві за його проханням, на його ризик і за його рахунок (за наявності витрат) інформацію, необхідну для отримання страхування. 
А4. Поставка: Продавець зобов`язаний поставити товар шляхом розміщення його на борту судна, зазначеного покупцем, у пункті завантаження, якщо такий є, у порту відправлення, або шляхом забезпечення надання товару, поставленого таким чином. У будь-якому випадку продавець зобов`язаний поставити товар у зазначену дату або в зазначений період відповідно до звичаїв порту. Якщо конкретний пункт завантаження не зазначений покупцем, продавець може вибрати в порту відправлення пункт, який найбільше підходить для його цілей. 
А5. Перехід ризиків: Продавець несе всі ризики втрати або пошкодження товару до моменту його поставки відповідно до пункту А4, за винятком ризиків втрати або пошкодження за обставин, зазначених у пункті Б5. 
А6. Розподіл витрат: Продавець зобов`язаний оплатити: а) всі витрати, пов`язані з товаром, до моменту його поставки відповідно до пункту А4, за винятком витрат, які оплачує покупець, як це передбачено у пункті Б6; і б) якщо потрібно, витрати на виконання митних формальностей, які підлягають оплаті при вивезенні товару, а також будь-які мита, податки та інші витрати, які сплачуються при вивезенні. 
А7. Повідомлення покупцю: Продавець зобов`язаний за рахунок і на ризик покупця передати йому достатнє повідомлення про те, що товар був поставлений відповідно до пункту А4, або що судно не прийняло товар у зазначений період. 
А8. Документ поставки: Продавець зобов`язаний за свій рахунок надати покупцеві звичайний доказ того, що товар був поставлений відповідно до пункту А4. Якщо таким доказом не є транспортний документ, продавець зобов`язаний за проханням покупця, за його рахунок і на його ризик, надати йому допомогу в отриманні транспортного документу.
А9. Перевірка, упаковка, маркування: Продавець зобов`язаний нести всі витрати, пов`язані з перевіркою товару (перевірка якості, вимірювання, зважування, підрахунок), необхідною для поставки товару відповідно до пункту А4, а також витрати на інспекцію товару перед відправленням, яка передбачена владою країни вивезення. Продавець зобов`язаний за свій рахунок забезпечити упаковку товару, за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято відправляти зазначений у договорі товар без упаковки. Продавець може упакувати товар так, як це необхідно для його перевезення, якщо тільки покупець до укладення договору не повідомить продавця про специфічні вимоги до упаковки. Маркування упакованого товару має бути виконано належним чином. 
А10. Допомога в отриманні інформації та пов`язані з цим витрати: Якщо потрібно, продавець зобов`язаний своєчасно надати покупцю або надати йому допомогу в отриманні, за проханням покупця, на його ризик і за його рахунок, документів та інформації, включаючи інформацію про безпеку, яка може знадобитися покупцю для ввезення товару та/або його транспортування до кінцевого пункту призначення. Продавець зобов`язаний відшкодувати покупцю всі витрати та збори, понесені покупцем при отриманні або наданні допомоги в отриманні документів та інформації, як це передбачено у пункті Б10.
Б1. Загальні обов`язки покупця: Покупець зобов`язаний сплатити ціну товару, як це передбачено договором купівлі-продажу. Будь-який документ, згаданий у пунктах Б1-Б10, може бути у вигляді еквівалентного електронного запису або іншої процедури, якщо це узгоджено сторонами або є звичайним. 
Б2. Ліцензії, дозволи, контроль безпеки та інші формальності: Якщо потрібно, покупець зобов`язаний за свій рахунок і на свій ризик отримати імпортну ліцензію або інший офіційний дозвіл та виконати всі митні формальності, необхідні для ввезення товару та його транспортування через будь-яку країну. 
Б3. Договори перевезення та страхування: а) Договір перевезення: Покупець зобов`язаний за свій рахунок укласти договір перевезення товару від зазначеного порту відправлення, за винятком випадків, коли договір перевезення укладається продавцем, як зазначено в пункті А3 а). б) Договір страхування: Покупець не зобов`язаний укладати договір страхування. 
Б4. Прийняття поставки: Покупець зобов`язаний прийняти поставку товару, як тільки він поставлений відповідно до пункту А4. 
Б5. Перехід ризиків: Покупець несе всі ризики втрати або пошкодження товару, які можуть виникнути з моменту його поставки відповідно до пункту А4. Якщо: а) покупець не повідомляє назву судна відповідно до пункту Б7, або б) зазначене покупцем судно не прибуває вчасно, щоб продавець міг діяти відповідно до пункту А4, не може прийняти товар або припиняє прийняття вантажу раніше часу, зазначеного у пункті Б7; покупець несе всі ризики втрати або пошкодження товару: і) з зазначеної дати, а за відсутності зазначеної дати, іі) з дати повідомлення, зробленого продавцем відповідно до пункту А7 у межах зазначеного періоду, а якщо такий період не був зазначений, ііі) після закінчення зазначеного періоду поставки, за умови, що товар був чітко ідентифікований як товар, що є предметом договору. 
Б6. Розподіл витрат: Покупець зобов`язаний оплатити: а) всі витрати, пов`язані з товаром, з моменту його поставки відповідно до пункту А4, за винятком, якщо потрібно, витрат на виконання митних формальностей для вивезення товару, а також всіх податків, мит та зборів, які підлягають сплаті при вивезенні товару, як це передбачено у пункті А6 б); б) всі додаткові витрати, що виникли внаслідок: і) ненадання покупцем належного повідомлення відповідно до пункту Б7, або іі) того, що зазначене покупцем судно не прибуло вчасно, не могло прийняти товар або припинило прийняття вантажу до встановленого у пункті Б7 часу, за умови, що товар був чітко ідентифікований як товар, що є предметом договору; в) якщо потрібно, всі витрати на сплату податків, мит та інших офіційних зборів, а також на виконання митних формальностей, які підлягають оплаті при ввезенні товару, та витрати на його транспортування через будь-яку країну. 
Б7. Повідомлення продавцю: Покупець зобов`язаний передати продавцю належне повідомлення про назву судна, місце завантаження та, якщо потрібно, про обраний момент поставки в межах зазначеного періоду: 
Б8. Доказ поставки: Покупець зобов`язаний прийняти докази поставки, надані відповідно до пункту А8. 
Б9. Інспекція товару: Покупець зобов`язаний нести витрати на обов`язкову інспекцію товару перед відправленням, за винятком випадків, коли така інспекція проводиться за вказівкою влади країни вивезення. 
Б10. Допомога в отриманні інформації та пов`язані з цим витрати: Якщо потрібно, покупець зобов`язаний своєчасно надати продавцю або надати йому допомогу в отриманні, за проханням продавця, на його ризик і за його рахунок, документів та інформації, включаючи інформацію про безпеку, яка може знадобитися продавцю для перевезення, вивезення товару та його транспортування через будь-яку країну.
Таким чином, зазначена умова поставки не передбачає зобов`язань ані продавця, ані покупця (позивача) щодо укладення договору (контракту) страхування товару, а відтак позивач не міг надати відповідачу документи, що підтверджують вартість страхування товару, в силу відсутності останніх.
При цьому, позивач на добровільних засадах також не укладав будь-яких договорів страхування, пов`язаних із товаром.
Таким чином, у позивача відсутні будь-які зобов`язання щодо підтвердження витрат на страхування товару, адже воно не здійснювалося.
Стосовно зауважень митного органу про те, що згідно п.2.2 зовнішньоекономічного контракту від AI-RI/1909 від 19-09-2024 та рахунку-фактурі від EXPS213 від 30-09-2024, товар доставляється в упаковці, ціна якої включено до ціни товару. Проте, у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо її фактичного розміру, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару. п.2 ч.10 ст.58 Митного кодексу України (далі – МКУ) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Згідно п.2.2 контракту вартість пакування товару включено до ціни товару. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, тощо) відсутні дані щодо включення даної складової митної вартості до ціни товару та її фактичний розмір, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару:
Пакування товару повинно бути проведено Продавцем в тару, маркування якої, повинно відповідати вимогам законодавства України. Витрати з пакування та маркування товару включаються до його вартості (п. 6.1. 6.2 Контракту).
Відповідно до Класифікатора особливостей переміщення товарів через митний кордон України, у разі поставки товару у зворотній тарі у графі МД 37 - має бути зазначено «ZZ32», в той час як у вказаній графі митної декларації поданої декларантом зазначено «ZZ00» (тара не зворотна та вартість входить у ціну товару), що свідчить про відсутність особливостей переміщення товару, визначених цим Класифікатором.
При цьому, в інвойсі вказано, що товар запаковано у 1000 коробок. Додатково відповідачу було надано калькуляцію від 30.09.2024р з роз`ясненням складових витрат, які були включені до вартості товару.
З поданих до митного оформлення документів вбачається відсутність додаткових витрат на упаковку чи використання пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із упакуванням (упаковка включена у ціну товару), а відтак витрати на пакування не є складовими митної вартості та не підлягають додаванню декларантом з метою визначення митної вартості товару та не можуть вплинути на правильність визначення митної вартості.
Згідно ст.А.9 «Перевірка - упаковка - маркування» Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2000 року), ІНКОТЕРМС 2000, Продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару, яке він організує (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відправляти товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки). Упаковка повинна містити належне маркування.
Отже, при розрахунку митної вартості не повинна враховуватися така окрема її складова, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, з огляду на включення цих витрат до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (фактурної вартості товару).
Таким чином, оскільки поставку товару здійснено у тарі Постачальника товару, її вартість входить до ціни товару. Тобто, у спірних правовідносинах вартість пакування не є витратами, котрі понесено покупцем, у зв`язку з чим не є такими, що додатково включаються у митну вартість товару. Товар, який був поставлений за контрактом, є несипучим, тому не потребує додаткової упаковки, крім тари, в якій він перевозиться.
Також митними органом не зазначено, яким чином вказані обставини не дають змоги визначити вартість оплаченого товару.
Щодо твердження відповідача про те, що платіжна інструкція переказу коштів в іноземній валюті від 20-09-2024 №240920/000284148, №241121/000298890 від 21-11-2024 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджують факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою № 216, зокрема підпису (власноручного/електронного) відповідальних осіб платника, які відповідно до законодавства України мають право розпоряджатися рахунком, або код автентифікації, суд зазначає наступне.
Положеннями п. 14 розділу II Постанови правління НБУ від 25.08.2022 № 189 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» визначено, що Платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, оформлена ініціатором в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер документа для ініціювання платіжної операції (може містити цифри та літери); 2) дату складання документа для ініціювання платіжної операції (число - цифрами, місяць - цифрами або словами, рік - цифрами); 3) унікальний ідентифікатор платника або найменування (повне або скорочене) платника/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), номер рахунку платника в іноземній валюті або банківських металах, адресу платника; 4) найменування та місцезнаходження надавача платіжних послуг платника (назви країни і міста); 5) цифровий або літерний код іноземної валюти або банківського металу відповідно до Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 лютого 1998 року № 34 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 19 квітня 2016 року № 269) (зі змінами) (далі - Класифікатор); 6) суму платіжної операції або масу банківських металів у тройських унціях цифрами (ціла частина числа відокремлюється комою) та словами; 7) унікальний ідентифікатор отримувача або найменування отримувача/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), номер рахунку отримувача в іноземній валюті або банківських металах, на який перераховуються кошти або банківські метали (для отримувача - фізичної особи, який не має рахунку, реквізит номера рахунку не заповнюється); 8) найменування надавача платіжних послуг отримувача (для банку - SWIFT-код/(BIC) або інший ідентифікатор банку отримувача; для небанківського надавача платіжних послуг отримувача - SWIFT-код/(BIC) або інший ідентифікатор банку отримувача, у якого небанківський надавач платіжних послуг має відкритий розрахунковий рахунок та номер розрахункового рахунку небанківського надавача платіжних послуг); 9) комісійні - зазначається порядок сплати комісійних винагород (витрат) надавачу платіжних послуг платника й іншим надавачам платіжних послуг за перерахування коштів в іноземній валюті або банківських металів за рахунок платника (OUR) або отримувача (BEN) або платника та отримувача (SHA), надається право надавачу платіжних послуг платника утримувати комісійну винагороду без платіжної інструкції платника; 10) призначення платежу; 11) код країни отримувача (три символи) відповідно до його місцезнаходження або проживання (за наявності такої інформації) або країни реєстрації (заповнюється платником або надавачем платіжних послуг платника); 12) ідентифікаційний код платника - для юридичних осіб зазначається код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) або обліковий номер, який присвоюється контролюючими органами, для фізичних осіб зазначається реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті/запис в електронному безконтактному носії або в паспорті проставлено слово відмова); 13) підпис(и) (власноручний(і)/електронний(і)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має (ють) право розпоряджатися рахунком, або код автентифікації; 14) резидентність - зазначає платник - фізична особа свою та отримувача резидентність словами резидент чи нерезидент під час перерахування коштів в іноземній валюті або банківських металів на користь іншої фізичної особи в межах України. 
Надавач платіжних послуг має право передбачати в платіжній інструкції в іноземній валюті або банківських металах додаткові реквізити.
Отже вимоги законодавства щодо оформлення платіжної інструкції не містять такої вимоги як «підпис відповідальних осіб платника».
У зв`язку з цим надані митному органу платіжні інструкції від 20.09.2024 № 240920/000284148, від 21.11.2024 №241121/000298890 сформовані з електронної форми та містять усі вищенаведені реквізити, а тому доводи митного органу про невідповідність її вимогам законодавства є безпідставними та необґрунтованими.
Щодо зауважень митного органу про те, що в експортній декларації країни відправлення №4521832 від 02-10-2024 даний QR-код не відображається, що в свою чергу свідчить, що вказаний документ може містити явні ознаки підробки:
Заявою від 26.02.2025 р. контрагент - фірма «RAJ INTERNATIONAL» (Індія) повідомило, що експорт товарів до Позивача, за рахунком фактурою №EXPS213 із номером транспортної накладної 4521832 від 02.10.2024 р. є вірним та правильним, але через технічну проблему зазначену транспортну накладну неможливо відкрити або відсканувати за допомогою QR-коду.
З огляду на викладене сумніви Митного органу щодо справжності наданої експортної декларації не підтверджуються матеріалами справи, а тому висновки митного органу у цій частині є безпідставними.
Щодо твердження відповідача про те, що в контракті № AI-RI/1909 від 19-09-2024 та інвойсі EXPS213 від 30-09-2024 підписи продавця відрізняються один від одного, вказане свідчить, що даний документ може містити ознаки підробки, а наведені в ньому відомості можуть бути неправдивими:
Листом-декларацією фірма «RAJ INTERNATIONAL» пояснила, що маленький розмір печатки є цифровим, тоді як печатка великого розміру створюється вручну. Отже обидві печатки є ідентичними та не мають відмінностей.
Також митними органом не зазначено, яким чином вказані обставини не дають змоги визначити вартість оплаченого товару.
Отже, сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що декларантом надані не всі документи є необґрунтованими. Крім того, будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої ТОВ «АМБРА ІМПЕКС» митної вартості товару судом не встановлено.
За таких обставин, позивач для підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товару подав до відповідача всі необхідні передбачені ст.53 Митного кодексу України документи.
Як вже було зазначено вище, відповідач здійснив коригування заявленої позивачем митної вартості товарів із застосуванням резервного методу.
Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.
Наявність у базі даних інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), що само по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів.
За таких обставин, під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар.
Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.
Згідно з ч.3 ст.318 Митного кодексу України митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст.8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.
Митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товару. В поданих при митному оформленні товару документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті та була сплачена за цей товар.
З урахуванням зазначеного, рішення Одеської митниці від 13 грудня 2024 року №UA500100/2024/000017/1 «Про коригування митної вартості товарів» та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500100/2024/000254 є протиправними та підлягають скасуванню.
Доводи апеляційної скарги дублюють відзив на адміністративний позов (т.1 а.с. 94) були предметом дослідження в суді першої інстанції та висновків останнього не спростовують.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці, - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року по справі № 420/6885/25, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
Судді	  	А.Г. Федусик   О.І. Шляхтицький