Справа № 638/4525/25
Провадження № 2/638/7384/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року        м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді - Яковлевої В.М.,
за участю секретаря судового засідання - Сікорського А.С.,

учасники справи: 
позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

в с т а н о в и в :

Представник позивачки, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 із вищевказаним позовом.
Позовна заява, з урахуванням зміни підстав позову, мотивована тим, що у провадженні Шевченківського районного суду м.Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманого майна, а саме: 200 000,00 Євро та 250 000,00 доларів США.
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка станом на час своєї смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом із позивачкою по справі.
ОСОБА_3 розпорядилася своїм майном на випадок смерті, а саме: 08 листопада 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. був посвідчений заповіт, р. № 4100, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 заповіла своїй доньці - ОСОБА_2 ( відповідачу по справі) автомобіль марки LEXUS моделі RX-350, 2013 року випуску, квартиру АДРЕСА_2 та усі меблі та картини, що на час смерті ОСОБА_3 будуть знаходитися в цієї квартирі, житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , земельну ділянку за цією ж адресою, меблі та картини, які знаходяться в цьому будинку та майно, що зберігається в банківському сейфі.
Все інше майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати ОСОБА_3 та на що вона за законом буде мати право, вона заповіла своїй онуці - ОСОБА_1 , в тому числі квартиру АДРЕСА_4 , усі меблі та картини, що знаходяться в цієї квартирі, та майно, що зберігається в банківському сейфі (копія заповіту знаходиться в матеріалах справи).
ОСОБА_3 мешкала та була зареєстрована разом із ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_4 , де у особистому сейфі вона зберігала грошові кошти, коштовності та документи. Як було відомо сторонам по справі, ОСОБА_3 зберігала у цьому сейфі грошові кошти у розмірі 535 000 доларів США та 410 000 євро.
Приблизно за шість-сім місяців до своєї смерті ОСОБА_3 стала проживати разом із батьками позивачки - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 перевезла із особою деякі особисті речі та грошові кошти в розмірі 200 000 Євро та 250 000 доларів США.
ОСОБА_3 у присутності всіх членів родини неодноразово казала, що вказані грошові кошти є частиною спадщини ОСОБА_1 , яку вона отримає після її смерті.
Після смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , сторони по справі звернулись до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. із заявами про прийняття спадщини та отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
ОСОБА_1 отримала у власність після смерті ОСОБА_3 грошові кошти, які знаходились у сейфі в квартирі АДРЕСА_4 , а саме: 285 000 доларів США та 210 000 євро.
Грошові кошти в розмірі 200 000 Євро та 250 000 доларів США залишились тимчасово у с. Бугаївка у родинному сейфі.
В 2021 році ОСОБА_1 виїхала до Японії, де її чоловік отримав роботу, та станом на час повномасштабного вторгнення рф на територію України не знаходилась в Україні. Там же ОСОБА_1 знаходиться і на теперішній час.
Батьки ОСОБА_1 в 2022 році виїхали з України.
Приблизно наприкінці 2023 року ОСОБА_1 звернулась до своєї матері - ОСОБА_2 з проханням повернути їй належне позивачці майно - грошові кошти в розмірі 200 000 Євро та 250 000 доларів США. Відповідачка спочатку пообіцяла повернути ОСОБА_1 майно, а потім під різними приводами ухилялась від повернення майна.
В зв`язку з чим відносини в родині погіршилися.
09 квітня 2024 року ОСОБА_2 власноруч склала розписку, відповідно до змісту якої, вона визнавала право власності ОСОБА_1 на вказану в позову суму та не заперечувала проти повернення вказаної суми.
В 2024 році ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
Рішенням Дзержинського (наразі Шевченківського) районного суду від 06 грудня 2024 року (головуючий - суддя Невеніцин Є.В.) по справі № 638/10965/25 було ухвалено рішення, відповідно до якого, в позові ОСОБА_1 було відмовлено. Розписка від 09 квітня 2024 року була предметом дослідження при розгляді вказаної справи.
Рішенням від 06 грудня 2024 року було встановлено, що між позивачем та відповідачем не укладалися правочини щодо спірної суми грошових коштів, зокрема, позики або зберігання тощо. Та вказано, що у разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав необхідно застосування положень ст. 1212 ЦК України.
За статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до постанови КЦС Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 520/4210/18 тлумачення статті 1212 ЦК України свідчить, що необхідно встановити обставини, які в сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи, відсутність для цього підстав.
Права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 Цивільного кодексу України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Вказане вище підтверджується судовою практикою Верховного Суду України, новоутвореного Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-3090цс15; від 04.10.2017 у справі № 753/23725/15-й; Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 757/4040/16-й; від 11.09.2019 у справі № 2/13; від 25.03.2020 у справі № 522/14590/16-й; від 24.02.2021 у справі № 644/8081/17; від 26.01.2022 у справі № 924/1338/19; від 08.02.2022 у справі № 910/16102/20; Великої Палати Верховного Суду від 31.01.2020 у справі 161/17945/18.
До теперішнього часу грошові кошти ОСОБА_1 не повернуті.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 23 травня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 06 березня 2026 року клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
Судове засідання, призначене на 11 березня 2026 року о 13 год 30 хв та всі наступні судові засідання, по справі постановлено проводити за участі відповідки ОСОБА_2 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку «ВКЗ» відповідно до вимог розділу ІІІ Порядку функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС Положення про ЄСІТС
У судовому засіданні представниця позивачки – адвокатка Прокопенко Ю.О. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Надала оригінал розписки від 09 квітня 2024 року для долучення до матеріалів справи та дослідження її судом безпосередньо.
У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 пояснила, що наразі мешкає у Словакії в АДРЕСА_5 . Вона та її донька отримали спадок. Приблизно за 6 місяців до того, її мати переїхала до неї. Вона взяла ці гроші із собою. А потім, коли її не стало, ці гроші залишились і, дійсно, були у неї. Зберігалися в родинному сейфі у будинку в с. Бугаївка Вовчанського району Харківської області. Визнала цей факт, також підтвердила суму грошових коштів. Ці кошти належать дочці по спадку. Визнає цей факт і розуміє це. Але, коли мама приїхала до неї жити, вона взяла ці гроші і вони зберігалися у неї, і зараз зберігаються у неї. Після її смерті вони також залишились у неї, зберігалися у сейфі у «Райфайзен Банку». Потім Після початку війни вони виїхали закордон, вони залишалися у «Райфайзен Банку». У подальшому через довірену особу за офіційно оформленою довіреністю, кошти забрали та переклали їх на зберігання у інший банк – «Банк «Грант» у м. Львові. Суму спірних коштів підтверджує. Разом із тим, зауважила, що деяку суму витратила на лікування, бо, так склалися обставини, що виникла термінова необхідність у лікуванні у зв`язку із виявленою онкологією. Було дуже важко і потрібно було лікуватися, а тому деяку суму вона взяла. Беззаперечно підтвердила, що сума спірних коштів належить її доньці, про що, вона, навіть, написала розписку у 2024 році, в якій зобов`язалась їх повернути. Водночас, ОСОБА_2 зауважила, що наразі ситуація погіршилася, вона знаходиться закордоном, лікується, і розуміє, що повинна віддати ці гроші, і, на її думку, вона їх обов`язково поверне. Але, так склалася ситуація, що наразі їй це дуже незручно зробити.
Також ОСОБА_2 надала суду письмові пояснення, згідно яких, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . Позивачка по справі – ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_3 та її донькою. ОСОБА_3 розпорядилася майном на випадок смерті, а саме, 08 листопада 2017 року, ОСОБА_3 заповіла транспортний засіб марки LEXUS, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , машиномісце НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_7 , все майно, що зберігається у індивідуальному банківському сейфі № НОМЕР_2 у сховищі для індивідуальних банківських сейфів ПАТ «Східно-Український Банк «Грант», своїй дочці ОСОБА_2 ; все інше її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, в тому числі квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , все майно, що зберігається у індивідуальному банківському сейфі № НОМЕР_3 у сховищі для індивідуальних банківських сейфів ПАТ «Східно-Український Банк «Грант» заповіла онуці – ОСОБА_1 . 
ОСОБА_3 мешкала та була зареєстрована разом із ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_4 , де у особистому сейфі вона зберігала грошові кошти, коштовності та документи. Як було відомо сторонам по справі, ОСОБА_3 зберігала у цьому сейфі грошові кошти у розмірі 535 000 доларів США та 410 000 євро.
Приблизно за шість-сім місяців до своєї смерті ОСОБА_3 стала проживати разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 перевезла із особою деякі особисті речі та грошові кошти в розмірі 200 000 Євро та 250 000 доларів США.
ОСОБА_3 у присутності всіх членів родини неодноразово казала, що вказані грошові кошти є частиною спадщини ОСОБА_1 , яку вона отримає після її смерті.
Але у зв`язку із погіршенням стану здоров`я не встигла здійснити свій намір.
Після смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , сторони по справі звернулись до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. із заявами про прийняття спадщини та отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
Її донька - ОСОБА_1 отримала у власність після смерті ОСОБА_3 грошові кошти, які знаходились у сейфі в квартирі АДРЕСА_4 , а саме: 285 000 доларів США та 210 000 євро.
Грошові кошти у розмірі 200 000 Євро та 250 000 доларів США залишились у неї на зберіганні в с. Бугаївка в сейфі. Грошові кошти знаходились у сейфі, а вона у зв`язку із віком більшу частину свого часу була вдома. Крім того, будинок був облаштований охороною сигналізацією та за договором обслуговування охороною МВС. В січні 2022 року у зв`язку із погіршенням стану здоров`я вона разом із чоловіком переїхали до м. Харкова та стали мешкати за адресою: АДРЕСА_8 . Грошові кошти, які належали ОСОБА_1 , вона за узгодженням з нею, перевезла до м. Харкова та поклала в банківську скриньку «Райффайзен банку» у відділенні за адресою: АДРЕСА_9 . Після повномасштабного вторгнення на територію України вона із чоловіком виїхали за кордон, де і мешкають по теперішній час. Вказує на те, що потребує постійного лікування та лікарського нагляду, який на той час вона не мала змоги отримати в м. Харкові.
Банківські відділення в м. Харкові , в тому числі, те відділення, де зберігалися кошти ОСОБА_1 , станом на початок березня 2022 року були зачинені, телефонного зв`язку з відділеннями не було. Після відновлення роботи відділення вказані грошові кошти були отримані через довірену особу та на теперішній час зберігаються в м. Львові «Банк «Грант».
Але частина грошових коштів, які належать ОСОБА_1 , була нею витрачена у зв`язку із тим, що вона потребувала та потребує постійного лікування, а також облаштування життя за кордоном. Наприкінці 2023 року ОСОБА_1 стала просити повернути їй грошові кошти, які зберігалися у неї, пояснюючи, що вказана сума їй необхідна для сімейних потреб. На що ОСОБА_2 пояснила їй, що не може віддати всю суму, у зв`язку із чим в родині погіршились стосунки. У 2024 року написала ОСОБА_1 розписку, в якій зобов`язалась повернути кошти. Але на теперішній час не має можливості повернути вказану в позові суму.
Представниця відповідачки пояснила та додала, що, дійсно, так склалися обставини, що ОСОБА_2 захворіла і змінила місце проживання. Кошти не повернула. Після чого відносини сторін геть погіршилися, на підставі чого і виник спір, який врегулювати мирним шляхом не виявилося можливим. Відповідачка має намір їх віддати, однак, зважаючи на те, що остання перебуває закордоном і лікується, поки не має такої можливості.
15 квітня 2025 року через канцелярію суду надійшла заява ОСОБА_2 від 12 березня 2026 року про визнання позову. Згідно змісту заяви, відповідачка повідомляє суд, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Керуючись ст. 260 ЦПК України просить прийняти її заяву про визнання позову ОСОБА_1 до неї про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. Справу розглядати за її відсутності, врахувавши письмові пояснення та пояснення, надані нею у судовому засіданні.
У судовому засіданні представниця позивачки – адвокатка Прокопенко Ю.О. у своїй промові у судових дебатах зазначила, що судом проведено всебічний розгляд справи, ретельно перевірено всі обставини справи. Вважає, що позов є обгрунтованим, оскільки ОСОБА_1 має всі підстави для стягнення вказаної суми грошових коштів, а саме, 200 000, 00 Євро та 250 000, 00 доларів США як безпідставно збережених відповідачкою. Окрім того, під час судового розгляду була допитана відповідачка по справі ОСОБА_2 , яка приймала участь у судовому засіданні в режимі відео-конференції та повністю підтвердила обставини, на які позивачка посилалась в обгрунтування позовних вимог. Також вказані обставини підтвердились письмовими доказами по справі, зокрема, оригіналом розписки від 09 квітня 2024 року, яка написана власноручно відповідачкою, де підтвердилися всі ті обставини, які викладені в заяві про зміну підстав позову, особисто написаною заявою відповідачки про визнання позовних вимог. Наведене, на іі думку, дає суду всі правові підстави задовольнити повністю позовні вимоги.
У судовому засіданні представниця відповідачки – адвокатка Сулейманова М.І. підтвердила позицію відповідачки, викладену в письмових поясненнях, наданих поясненнях під час розгляду справи та позицію ОСОБА_2 про визнання нею позову. Вважає, що грошові кошти дійсно належать ОСОБА_1 . Просила суд прийняти визнання позову, проти задоволення позовних вимог вона та відповідачка не заперечують.
Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка станом на час своєї смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом із позивачкою по справі (а.с. 14).
ОСОБА_3 розпорядилася своїм майном на випадок смерті. За нотаріально посвідченим заповітом від 08 листопада 2017 року, ОСОБА_3 заповіла транспортний засіб марки LEXUS, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , машиномісце НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_7 , все майно, що зберігається у індивідуальному банківському сейфі № НОМЕР_2 у сховищі для індивідуальних банківських сейфів ПАТ «Східно-Український Банк «Грант», своїй дочці ОСОБА_2 ; все інше її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, в тому числі квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , все майно, що зберігається у індивідуальному банківському сейфі № НОМЕР_3 у сховищі для індивідуальних банківських сейфів ПАТ «Східно-Український Банк «Грант» заповіла онуці – ОСОБА_1 , що підтверджується копією заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 4100 (а.с. 13-14).
ОСОБА_3 мешкала та була зареєстрована разом із ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_4 , де у особистому сейфі вона зберігала грошові кошти, коштовності та документи. Як було відомо сторонам по справі, ОСОБА_3 зберігала у цьому сейфі грошові кошти у розмірі 535 000 доларів США та 410 000 євро.
Приблизно за шість-сім місяців до своєї смерті ОСОБА_3 стала проживати разом із батьками позивачки - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 перевезла із особою деякі особисті речі та грошові кошти в розмірі 200 000 Євро та 250 000 доларів США.
ОСОБА_3 у присутності всіх членів родини неодноразово казала, що вказані грошові кошти є частиною спадщини ОСОБА_1 , яку вона отримає після її смерті.
Після смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , сторони по справі звернулись до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. із заявами про прийняття спадщини та отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
16 травня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального Саутенко Н.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 її онуці ОСОБА_1 . Також, 26 серпня 2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_3 її донці ОСОБА_2 (а.с. 16, 19).
ОСОБА_1 отримала у власність після смерті ОСОБА_3 грошові кошти, які знаходились у сейфі в квартирі АДРЕСА_4 , а саме: 285 000 доларів США та 210 000 євро.
Грошові кошти у розмірі 200 000 Євро та 250 000 доларів США залишились тимчасово у с. Бугаївка Вовчанського району Харківської області в родинному сейфі.
Грошові кошти так і знаходилися у даному сейфі до самої смерті ОСОБА_3 .
Відповідно до заповіту на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, будинок АДРЕСА_3 успадкувала мати позивачки – ОСОБА_2 (а.с. 17, 19).
У 2021 році ОСОБА_1 виїхала до Японії, де її чоловік отримав роботу, та станом на час повномасштабного вторгнення рф на територію України не знаходилась в Україні. Там же ОСОБА_1 знаходиться і на теперішній час.
Батьки ОСОБА_1 в 2022 році виїхали з України.
Приблизно наприкінці 2023 року ОСОБА_1 звернулась до своєї матері - ОСОБА_2 з проханням повернути їй належне позивачці майно - грошові кошти в розмірі 200 000 Євро та 250 000 доларів США. 
ОСОБА_2 спочатку пообіцяла повернути ОСОБА_1 майно, після чого під різними приводами та підставами ухилилась від повернення майна.
У зв`язку з чим відносини в родині погіршилися.
09 квітня 2024 року ОСОБА_2 власноруч склала розписку, відповідно до змісту якої, вона визнавала право власності ОСОБА_1 на вказану в позові суму та не заперечувала проти повернення вказаної суми.
Спірні кошти до теперішнього часу не повернуто.
Судом досліджено медичну довідку ОСОБА_5 , доцента, доктора медицини ОСОБА_6 , якою підтверджено, що на підставі документів з Національного онкологічного інституту м. Братислава підтвердила, що з 19.07.2022 пацієнтка ОСОБА_2 перебуває на диспансерному спостереженні та лікуванні у лікаря-клінічного онколога (доктор медицини Е. Оравцова) з приводу онкологічного захворювання (а.с. 110).
Також судом долучено до матеріалів справи та безпосередньо досліджено у судовому засіданні оригінал розписки від 09 квітня 2024 року, відповідно до змісту якої, ОСОБА_2 цією розпискою підтверджує той факт, що є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі заповіту від 08 листопада 2017 року, складеного її матір`ю ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 4100. Підтвердила, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 в сейфі житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , знаходилися грошові кошти у сумі 200 000, 00 (двісті тисяч) Євро та 250 000, 00 (двісті п`ятдесят тисяч) доларів США готівкою, які належали її матері ОСОБА_3 . Також підтвердила, що не має жодних майнових претензій на інші готівкові грошові кошти, які на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 знаходилися в сейфі квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 285 000, 00 (двісті вісімдесят п`ять тисяч) доларів США та 210 000, 00 (двісті десят тисяч) Євро та належали її матері ОСОБА_3 . Вважає ці грошові кошти у розмірі 285 000, 00 (двісті вісімдесят п`ять тисяч) доларів США та 210 000, 00 (двісті десять тисяч) Євро власністю її доньки на підставі заповіту від 08 листопада 2017 року, складеного її матір`ю ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 4100.
Не заперечує, що грошові кошти у сумі 200 000, 00 (двісті тисяч) Євро та 250 000, 00 (двісті п`ятдесят тисяч) доларів США готівкою, які належали її матері ОСОБА_3 та знаходилися в сейфі житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , належать її доньці.
Зобов`язується передати ОСОБА_1 вказані грошові кошти в сумі 200 000, 00 (двісті тисяч) Євро та 250 000, 00 (двісті п`ятдесят тисяч) доларів США протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту складення цієї розписки (а.с. 164).
Ці факти визнано та безпосередньо підтверджено особисто поясненнями самої відповідачки ОСОБА_2 у судовому засіданні, що також узгоджується з іншими матеріалами справи.
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначені нормами глави 83 ЦК України.
Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно частини другої вказаної статті положення глави 82 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц викладено позицію про те, що: «зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала».
Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №910/16664/18: «Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього».
Згідно із постановою Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі №201/6498/20: «Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі».
Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Отже у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі (висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 р. у справі № 6-100цс15).
Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.
Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).
Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18),№ 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження№ 14-446цс18).
Беззаперечним є факт отримання відповідачкою ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 200 000, 00 (двісті тисяч) Євро та 250 000, 00 (двісті п`ятдесят тисяч) доларів США без правової підстави. Разом із тим, сторонами також підтверджено відсутність між ними договірних правовідносин, які б пояснювали чи обґрунтовували передачу цих коштів, зокрема договору позики, або будь-якого іншого правочину чи юридичної угоди, у порядку виконання договірного зобов`язання тощо. 
У свою чергу, згідно з текстом розписки, вона не містить посилань на правову підставу передання спірних коштів, а тому дані правовідносини не є договірними і повинні кваліфікуватись за статтею 1212 ЦК України. Подібний висновок міститься і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2023 року у справі № 439/1683/18.
Цей факт, не заперечується сторонами та, зокрема, підтверджено оригіналом розписки від 09 квітня 2024 року, особисто поясненнями ОСОБА_2 у судовому засіданні під час судового розгляду справи, заявою відповідачки про визнання позову, що також не суперечить та повністю узгоджується і з іншими матеріалами справи у їх сукупності.
Представниця позивачки надала детальні, логічні та послідовні пояснення щодо обставин передачі коштів, а також щодо досудового врегулювання спору. Її позиція підтверджується наданою розпискою та відсутністю будь-яких заперечень з боку відповідачки ОСОБА_2 щодо факту збереження коштів без будь-якої правової підстави, та заявою ОСОБА_2 від 12 березня 2026 року про визнання позову.
ОСОБА_2 не надано доказів правомірності утримання коштів та будь-яких доказів повернення будь-яких сум позивачці на момент розгляду справи.
Усі вказані обставини свідчать про відсутність правової підстави для збереження відповідачкою спірних коштів, адже ОСОБА_2 набула майно (кошти) за рахунок позивачки без правової підстави для набуття або збереження такого майна (коштів).
Відповідно до положень частин першої, четвертої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність, взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, а тому, з огляду на вищезазначені та встановлені судом фактичні обставини, враховуючи позицію відповідачки ОСОБА_2 про визнання позову, та, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.
Згідно з частиною першою статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Беручи до уваги вищенаведене, підлягають поверненню з державного бюджету 7 570 грн 00 коп, що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого позивачкою при поданні позову (15 140, 00 х 0,5 = 7 570, 00 грн. )
Понесені позивачем документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у сумі 7570, 00 грн 00 коп. відповідно до статті 141 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 16, 1212 ЦК України, статтями 1-23, 76-81, 95, 131, 141, 258-259, 264-265, 352, 355 ЦПК України, суд 

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , безпідставно набуті кошти в розмірі 200 000, 00 (двісті тисяч) Євро та 250 000, 00 (двісті п`ятдесят тисяч) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 7 570 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень 00 копійок витрат зі сплати судового збору.
Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з Державного бюджету України 7 570 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень 00 копійок - 50 % витрат зі сплати судового збору, сплаченого нею за подання до суду позовної заяви за квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № СВ09122279/1 від 27 лютого 2025 року.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_10 .
Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_11 .
З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення складено 25 травня 2026 року.

Суддя          В.М. Яковлева