П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/15649/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Крапівницька Н. Л. 
Суддя-доповідач - Залімський І. Г. 
01 травня 2026 року 
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Залімського І. Г. 
суддів: Мацького Є.М.  Сушка О.О. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області № 0498174-2408-0204-UA05020150000074651, № 0498175-2408-0204-UA05020150000074651, № 0498176-2408-0204-UA05020150000074651, № 1309235-2408-0204-UA05020150000074651, № 1309236-2408-0204-UA05020150000074651, № 1309233-2408-0204-UA05020150000074651, № 1309232-2408-0204-UA05020150000074651, № 1309230-2408-0204-UA05020150000074651.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.08.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд дійшов помилкового висновку про те, що позивач не має пільги як сільськогосподарських товаровиробник.
Так, суд помилково застосував норми Закону в часі, а саме щодо оскаржуваного ППР за 2020 рік застосував положення пункту 2.15-1 статті 2 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України», які було доповнено абзацом другим згідно із Законом № 985-ІХ від 05.11.2020, що набрав чинності 04.12.2020. Також суд, застосовуючи підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, не застосував щодо оскаржуваних ППР за 2020 та 2021 рік підпункт 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України в редакції, що діяла на той час.
Також суд помилково вважав недоведеним те, що позивач не відноситься до категорії сільськогосподарський товаровиробник, хибно вказав про те, що позивачем до позовної заяви взагалі не додано жодного доказу про те, спірний період позивач являлась сільськогосподарським товаровиробником, не надав будь-якої оцінки наявній у справі довідці від 19.11.2024, в якій орган місцевого самоврядування вказав про те, що спірні приміщення ОСОБА_2 3 часу набуття у власність використовуються ним для виробництва сільськогосподарської продукції (вирощування свиней, курей та овець), частину з яких реалізовує. Також суд без наведення належних мотивів критично оцінив акт обстеження нежитлових приміщень від 05.11.2024 комісією Лука-Мелешківської сільської ради, на підставі якого видано вищевказану довідку.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що відсутні докази того, що ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником та здійснює реалізацію продукції, в тому числі договори та інші підтверджуючі документи - не надані, тому застосування пп. “ж” пп. 266.2.2 п. 266 ПК України є необґрунтованими. Також ОСОБА_1 не зареєстрований як ФОП, не подає звітність про доходи отриманні від здійснення господарської діяльності, не сплачує податки.
З урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , набув у власність нежитлову будівлю, що в цілому складається з будівлі вівчарика з прибудовами літ «А»: приміщення № 1: з № 1 по № 5, загальною площею 1592,2 кв. м., розташовану за адресою АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого 30.06.2017 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Білозарецькою О.Ю. № 786, що додаю. Також ОСОБА_1 набув у власність нежитлову будівлю, що в цілому складається з будівлі вівчарика з прибудовами літ «А»: приміщення №1: з № 1 по № 8, загальною площею 783,2 кв. м., розташовану за адресою АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого 30.06.2017 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Білозарецькою О.Ю. №785.
Як зазначив позивач, в подальшому відбулось об`єднання вищевказаних нежитлових будівель, що підтверджується довідкою Вінницького ВП КП «ВООБТІ» № 3 від 06.04.2023 року, технічний паспорт, матеріалами інвентаризаційної справи № 148.
Як наслідок, за ОСОБА_1 з 13.04.2023 року було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення, що в цілому складається з будівлі вівчарика з прибудовами літ «А», тамбур літ. «а1», будівля вівчарика літ «Б», прибудова літ «б», прибудова літ « 61», прибудова літ « 62», прибудова літ « 63», загальною площею 2393,6 кв. м., розташовані за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав індексний номер 329322561 від 17.04.2023.
Нежитлові приміщення, що належать позивачу ОСОБА_1 , розташовані на земельній ділянці кадастровий номер 0510682000:04:001:0196, яка належить ОСОБА_1 на праві власності згідно витягу з реєстру речових прав індексний номер 328149596 від 05.04.2023.
ГУ ДПС у Вінницькій області з використанням наявних інформаційних баз та програмного забезпечення ІС «Податковий блок» сформовано ППР №0498176-2408-0204-UA05020150000074651 від 21.05.2024 на суму 26669,35 грн (за 2023 рік) відносно оподаткування нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , тип об`єкта – нежитлова будівля, загальною площею 1592,2 м.кв., розмір частки у праві спільної власності 1, реєстраційний номер майна - 1278474305206, ППР №0498175-2408-0204-UA05020150000074651 від 21.05.2024 року на суму 120278,4 грн (за 2023 рік) відносно оподаткування нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , тип об`єкта – виробничий будинок, загальною площею 2393,6 м.кв., розмір частки у праві спільної власності 1, реєстраційний номер майна - 2721415705020, ППР №0498174-2408-0204-UA05020150000074651 від 21.05.2024 року на суму 13118,60 грн (за 2023 рік) відносно оподаткування нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , тип об`єкта – нежитлова будівля, загальною площею 783,2 м.кв., розмір частки у праві спільної власності 1, реєстраційний номер майна - 1278490505206.
08.11.2024 ГУ ДПС у Вінницькій області сформовано ППР по вище перерахованих об`єктах нежитлової нерухомості за 2020-2022 роки та направлено ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 поштою, з рекомендованим повідомленням про вручення, ППР №1309229-2408-0204-UA05020150000074651 від 08.11.2024 року на суму 16954 грн (за 2020 рік); ППР №1309232-2408-0204-UA05020150000074651 від 08.11.2024 року на суму 70488 грн (за 2021 рік); ППР №1309235-2408-0204-UA05020150000074651 від 08.11.2024 року на суму 50908,00 грн (за 2022 рік) відносно оподаткування нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , тип об`єкта – нежитлова будівля, загальною площею 783,2 м.кв., розмір частки у праві спільної власності 1, реєстраційний номер майна - 1278490505206; ППР №1309230-2408-0204- UA05020150000074651 від 08.11.2024 року на суму 34466,49 грн (за 2020 рік); ППР №1309233-2408-0204-UA05020150000074651 від 08.11.2024 року на суму 143298 грн (за 2021 рік); ППР №1309236-2408-0204-UA05020150000074651 від 08.11.2024 року на суму 103493 грн (за 2022 рік) відносно оподаткування нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , тип об`єкта – нежитлова будівля, загальною площею 1592,2 м.кв., розмір частки у праві спільної власності 1, реєстраційний номер майна - 1278474305206.
Позивач вважає, що нерухоме майно, на яке нараховано податок, призначене для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а тому, згідно із пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на належні позивачу будівлі не розповсюджується пільга, передбачена пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, а тому такі будівлі є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а позивач платником такого податку як власних цих будівель.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Згідно із п. п. 266.1.1 п. 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно із п. 30.1 ст. 30 ПК України, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Пунктом 30.2 ст.30 ПК України передбачено, що підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Положеннями п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до п.п. "ж" п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Таким чином, п.п. "ж" п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України застосовується у разі дотримання трьох умов:
1) віднесення будівлі до класу будівель сільськогосподарського призначення;
2) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником;
3) вказані будівлі не здаються в оренду, лізинг, позичку.
Вказаний висновок узгоджується із змістом постанови Верховного Суду від 12 грудня 2024 року у справі № 140/28129/23.
Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року №507, будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.
Відповідно до коду 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" цей клас включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.
Безспірним є те, що належні позивачу будівлі віднесені до класу будівель сільськогосподарського призначення, вказані будівлі не здаються в оренду, лізинг, позичку.
Спірним у даній справі є наявність у позивача статусу сільськогосподарського товаровиробника. Визначаючись щодо даного питання колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
У постанові від 18 травня 2021 року у справі №820/3705/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовуються виключно для цілей глави розділу XIV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", що прямо визначено підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, а отже до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане положення не застосовується.
При цьому, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень" від 30 листопада 2021 року № 1914-IX, який набрав чинності 01.01.2022, виключено у підпункті 14.1.235 слова та цифри "для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу".
Відтак, для цілей визначення наявності у позивача статусу сільськогосподарського товаровиробника у 2022 та 2023 роках необхідно використовувати визначення сільськогосподарського товаровиробника, зазначене у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України в редакції станом на 01.01.2022.
Щодо визначення сільськогосподарського товаровиробника для цілей оподаткування у 2020 та 2021 роках колегія суддів зазначає наступне.
До 01.01.2022 визначення сільськогосподарського товаровиробника було наведено у Законі України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років", Законі України "Про сільськогосподарський перепис" та Законі України "Про засади державної аграрної політики та державної політики сільського розвитку".
Разом з цим, відповідно до Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" цей Закон визначає основні засади державної політики на період реформування сільського господарства протягом 2001-2004 років як пріоритетної галузі народного господарства. 
Отже, норми вказаного Закону не регулюють суспільні відносини у 2020-2023 роках, а також питання оподаткування. 
Відтак, норми Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" не можуть визначати поняття "сільськогосподарський товаровиробник" для цілей оподаткування у 2020-2023 роках.
Закон України "Про сільськогосподарський перепис" визначає правові, організаційні та економічні основи підготовки і проведення сільськогосподарського перепису, оброблення, узагальнення, поширення та використання його результатів, а також регулює відносини суб`єктів сільськогосподарського перепису, визначає їх права, обов`язки та відповідальність, установлює гарантії держави щодо захисту конфіденційної інформації, отриманої у процесі проведення сільськогосподарського перепису.
При цьому, вказаний закон не регулює питання оподаткування. Перепис так і не був реалізований.
Тому, вказаним Законом визначення "сільськогосподарський товаровиробник" наведено виключно для цілей сільськогосподарського перепису, а тому не може застсовуватися до спірних правовідносин.
Закон України "Про засади державної аграрної політики та державної політики сільського розвитку" регулює відносини, пов`язані з формуванням і реалізацією державної аграрної політики та державної політики сільського розвитку, визначає основи державної політики щодо стимулювання виробництва сільськогосподарської продукції, а також забезпечення продовольчої безпеки населення (стаття 1).
Так, у статті вказаного Закону не вказано про те, що він регулює податкові відносини.
Однак, за відсутності у ПК України чи іншому Законі з питань оподаткування до 01.01.2022 визначення "сільськогосподарський товаровиробник" застосування для цілей оподаткування у 2020 та 2021 роках необхідно використовувати визначення, наведене у ч.2.15-1 статті 2 України "Про засади державної аграрної політики та державної політики сільського розвитку", а саме, сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, основною діяльністю якої є виробництво сільськогосподарської продукції та/або розведення, вирощування, вилов риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробка на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, а також здійснення операцій з її постачання, причому в такій діяльності питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менше 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.
До сільськогосподарських товаровиробників також належать сімейні фермерські господарства, зареєстровані платниками єдиного податку четвертої групи згідно із главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України; заклади освіти, їхні навчально-дослідні господарства, одним із видів діяльності яких є виробництво сільськогосподарської продукції та її перероблення на власних чи орендованих потужностях.
Позивач вказав, що нежитлові приміщення були майном КСП «Переможець», реорганізованого в СТОВ «Хлібороб» та, як майно пайового фонду, виділено в натурі власникам майнових паїв члена колективного сільськогосподарського підприємства, в підтвердження чого, свідчать акт приймання - передачі майна, яке знаходиться в спільній частковій власності № 4 від 16.05.2007, договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності.
На думку позивача, вищевказані обставини підтверджують, що нежитлові приміщення ОСОБА_1 є будівлями та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та використовувались ОСОБА_1 з цим же цільовим призначенням з часу їх набуття у власність.
Позивач вказує, що в довідці відділу містобудування, архітектури та земельних відносин Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області №01-09/229 від 19.11.2024 року, зазначено, що нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1 , 21 - належні на праві власності ОСОБА_1 , були майном КСП «Переможець», реорганізованого в СТОВ «Хлібороб», належать до будівель сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та використовуються з часу набуття у власність ОСОБА_1 з тим же цільовим призначенням, а саме, для виробництва сільськогосподарської продукції (вирощування свиней, курей та овець), частину з яких реалізовує. 
Разом з цим, вказана довідка видана у 2024 році та не містить відомостей про те, що позивач був сільськогосподарським товаровиробником у 2020-2023 роках. 
Отже, вказана довідка не може слугувати належним та достатнім доказом наявності у позивача статусу сільськогосподарського товаровиробника у 2020-2023 роках.
Аналогічно суд оцінює й наданий позивачем акт обстеження нежитлового приміщення від 05.11.2024, що складений комісією, якою було обстежено всі нежитлові приміщення по АДРЕСА_3 . Комісія зазначила в акті, що нежитлові приміщення використовуються з часу набуття у власність ОСОБА_1 з цільовим призначенням, для виробництва сільськогосподарської продукції (вирощування свиней, курей та овець), частину з яких він реалізовує.
У позовній заяві вказано, що ОСОБА_1 сільськогосподарським товаровиробником як домогосподарство, використовує свої нежитлові приміщення як сільськогосподарський товаровиробник.
Разом з цим, у позовній заяві адресою позивача вказано АДРЕСА_4 , а вказані приміщення розташовані за адресою АДРЕСА_5 .
Поняття "домогосподарство" визначає стаття 1 Закону України "Про Всеукраїнський перепис населення" як сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Такі особи можуть перебувати у родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у жодних із таких стосунків або перебувати у декількох водночас. Домогосподарство може складатися з однієї особи.
Тому, обґрунтування позовних вимог суд вважає такими, що мають внутрішні суперечності.
При цьому, матеріалами справи не підтверджується, що позивач у 2020-2023 роках був зареєстрований як суб`єкт господарювання, який займається виробництвом сільськогосподарської продукції, фактично здійснював таку діяльність, зокрема, постачання сільськогосподарської продукції та супутні операції, сплачував податки у зв`язку із провадженням такої діяльності.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач у 2020-2023 роках не був сільськогосподарським товаровиробником. Як наслідок, у даному випадку немає підстав для застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, що свідчить про правомірність оскаржуваних рішень відповідача.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Мацький Є.М.    Сушко О.О.