Справа № 132/785/26
Провадження № 2/132/870/26 
РІШЕННЯ 
Іменем України

"20" травня 2026 р. Калинівський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого Павленко І.В.
за участю секретаря Олійник Т.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні в місті Калинівка, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:
Позивач в позові зазначає, що в 1989 році нею було побудовано житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 . 
Було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння від 20.08.1989 року в якому зазначено, що вказаний житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого являється ОСОБА_1 .
Станом на 15.04.1991 року, коли статус колгоспних дворів було законодавчо ліквідовано, вона проживала у даному житловому будинку, брала участь у веденні господарства двору та мала право на це майно у колгоспному дворі.
В даний час вимушена звертатися до суду з позовом про визнання права власності на будинок по тій причині, що вказаний житловий будинок на АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, який припинив своє існування в зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року. 
Позивач в підготовче засідання не з`явилась, проте в матеріалах справи наявна заява, в якій остання позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розгляд справи провести за її відсутності.
Уповноважений представник відповідача - Калинівської міської ради Вінницької області в підготовче засідання також не з`явився, при цьому до суду надійшла заява від представника ОСОБА_2 , відповідно до якої Калинівська міська рада не заперечує проти задоволення позовної заяви та просить розглядати справу без участі її представника.
Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось.
У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого 20.08.1989 року на підставі рішення виконкому Калинівської міської ради народних депутатів від 19.09.1989 року № 445, житловий будинок АДРЕСА_1 , належить колгоспному двору, головою якого являється ОСОБА_1 .
Колгоспний двір припинив своє існування в зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року. 
Як вбачається з матеріалів справи 12.11.1989 року право власності в цілому на будинковолодіння АДРЕСА_1 було зареєстровано КП «ВООБТІ» та записано в реєстрову книгу за №2723 за колгоспним двором, головою якого являється позивачка ОСОБА_1 ., що підтверджується Реєстраційним посвідченням КП «ВООБТІ від 12.11.1989 року.
Свідоцтво про право власності на 100 % житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 було видано колгоспному двору, головою якого була позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в той період, коли існували колгоспні двори згідно діючого на той момент ЦК УРСР в редакції 1963 року. 
Відповідно до вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.
Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215 «Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомості щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.
Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору.
У відповідності до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Тобто, усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.
Отже, житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року, на день припинення існування колгоспних дворів, належав колгоспному двору: 100 % житлового будинку з господарськими будівлями належало колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_1 .
Згідно Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого КП «ВООБТІ станом на 15.12.2011 року, рахується 1 забудовник даного будинку: позивачка ОСОБА_1 . 
Згідно даних домової книги позивачка ОСОБА_1 одна проживає та зареєстрована в АДРЕСА_1 . 
Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
За таких обставин суд дійшов висновку, що на час введення в дію Закону України «Про власність» позивачка не втратила прво на вказане майно, а тому за нею необхідно визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.120, 121, 123 ЦК УРСР, ст. ст.317, 318, 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст.12, 80, 81, 82, 200, 211, 247, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд- 

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку літ.А, загальною площею 142,4 кв. м., житловою площею 92,0 кв. м, прибудова літ.А1, прибудова літ.а, тамбур літ.а1, погріб з шиєю літ. П/А1, ганок, ганок, сарай літ.Г, вбиральня літ.Г1, огорожа літ.№1, ворота з хвірткою літ.№2, колодязь літ.1/2№3, вартістю 569752 грн. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

Суддя: