Справа № 991/136/26
Провадження 1-кп/991/2/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року          м.Київ

Вищий антикорупційний суд у складі колегії суддів:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 
прокурора ОСОБА_5 , 
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , 
представника потерпілого ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії обов`язків, покладених у межах кримінального провадження №52023000000000229 від 23.05.2023 на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.5 ст.191 КК України,
ВСТАНОВИВ:

На розгляді у Вищому антикорупційному суді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 52023000000000229 від 23.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України.
На стадії судового розгляду прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_9 , а саме:
- прибувати до суду за першою вимогою;
- не відлучатись за межі України без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 щодо обставин даного кримінального провадження;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
На обґрунтування заявленого клопотання прокурор виклав короткий зміст обвинувачення та вказав на сукупність доказів, якими обґрунтовує пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення у вчиненні інкримінованого злочину.
Крім того, прокурор вказав, що встановлені судом ризики переховування від суду та незаконного впливу на свідків наразі не зменшилися та виправдовують подальшу дію покладених на обвинуваченого додаткових обов`язків.
Існування ризику переховування обвинуваченого від суду пов`язує з тяжкістю інкримінованого злочину та суворістю можливого покарання, достатнім майновим станом ОСОБА_9 та його близьких осіб, наявністю впливових зв`язків і закордонних паспортів, фактами виїзду за межі України під час воєнного стану, що в сукупності, на переконання прокурора, свідчить про наявність реальної можливості переховуватися від правосуддя як за кордоном, так і на території України. 
Ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, до кола яких входять посадові особи органів виконавчої влади та керівники підприємств-постачальників товарів оборонного призначення, прокурор обґрунтовує набутими ОСОБА_9 зв`язками із цими особами під час перебування на посаді директора ТОВ НВФ «МС Авіа-Грейд». Указану можливість прокурор обґрунтовує також контактами обвинуваченого з впливовими особами, що сформовані у період його перебування на посаді помічника-консультанта народного депутата України.
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження ОСОБА_9 строку дії додаткових обов`язків, пославшись на відомості та обґрунтування, аналогічні викладеним у ньому.
Захисник ОСОБА_14 вважала за необхідне відмовити у задоволенні клопотання в частині продовження обов`язку здати паспорт ОСОБА_9 для виїзду за кордон, виклавши у письмовому запереченні відповідні аргументи.
Так, обґрунтовуючи заперечення, захисник зазначає, що прокурор не наводить нових чи актуальних фактичних даних, які б свідчили про те, що встановлені судом ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого не зменшилися або з`явилися нові ризики.
За доводами захисту, відсутність ризику переховування підтверджується тією обставиною, що закордонні паспорти обвинуваченого добровільно здані на зберігання до міграційної служби. Обвинувачений неухильно дотримувався покладених на нього процесуальних обов`язків, зокрема: з`являвся на всі виклики детектива, щоразу добросовісно повертався після виїздів за межі м. Києва, які здійснювалися виключно з дозволу детектива, а також невідкладно повідомляв про зміну місця проживання, відтак не вчинив жодних дій, які б свідчили про спроби ухилення від органу досудового розслідування.
Окрім цього, сторона захисту вказує на необґрунтованість оцінки майнового стану обвинуваченого з врахуванням майна, яке перебуває під арештом та яке не підлягає реалізації. Посилання на тяжкість загрожуваного покарання як на самостійну підставу для існування процесуального ризику, на думку захисника, суперечить усталеній практиці ЄСПЛ.
Наголошує, що процесуальний обов`язок здати паспорт на зберігання паспорти для виїзду за кордон не пов`язаний із заявленими ризиками та створює значні труднощі у професійному житті обвинуваченого. 
Так, ОСОБА_9 як директор ТОВ НВФ «МС Авіа-Грейд» у рамках виконання державних оборонних контрактів взаємодіє, зокрема, з підприємствами, які виконують відповідні роботи або надають послуги та провадять діяльність за межами України. 
Обмеження щодо заборони виїзду за межі України без дозволу суду перешкоджає належному виконанню обов`язків з виконання державних контрактів, призводить до порушення трудових та фінансових зобов`язань компанії, що є непропорційним втручанням у свободу пересування та шкодить реалізації публічного інтересу - забезпеченню обороноздатності держави.
Також, за доводами захисника, матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів на підтвердження наміру чи можливості обвинуваченого здійснювати незаконний вплив на свідків, про що свідчить й відсутність заяв до правоохоронних органів про вчинення тиску. Обґрунтування такої можливості статусом помічника-консультанта народного депутата адвокат вважає безпідставним, оскільки обвинувачений припинив цю діяльність з 01.07.2025. 
Окрім цього, адвокат зауважує, що під час обрання запобіжного заходу слідчий суддя установив наявність чотирьох ризиків, тоді як у клопотанні про продовження строку дії обов`язків прокурор посилається лише на два з них. Збереження попереднього обсягу обмежень за умови зменшення кількості процесуальних ризиків удвічі, на переконання захисту, свідчить про їх очевидну непропорційність.
Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав позицію свого захисника.
Дослідивши клопотання, заслухавши позиції учасників провадження, суд дійшов до таких висновків.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 02.07.2025 клопотання прокурора задоволено частково: щодо ОСОБА_9 застосовано заставу у розмірі 8 000 000 грн з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, відмовлено у покладенні обов`язку носити електронний засіб контролю.
Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 11.07.2025 ухвалу Вищого антикорупційного суду від 02.07.2025 скасовано в частині визначення розміру застави та постановлено в цій частині нову, якою ОСОБА_9 визначено заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн. В іншій частині ухвалу залишено без змін.
Строк дії обов`язків неодноразово продовжувався. 
Востаннє - ухвалою колегії суддів від 21.04.2026 до 21.06.2026 продовжено строк дії таких обов`язків: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатись за межі України без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; 4) утримуватися від спілкування зі свідками (визначено конкретний перелік) щодо обставин даного кримінального провадження; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Оцінюючи доводи прокурора, зазначені у поданому клопотанні, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням особливостей, визначених ч.7 ст.194 КПК України, відповідно до яких обов`язки, передбачені частинами 5 та 6 цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст.199 цього Кодексу.
З огляду на приписи ч. 4 ст. 199 КПК України суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії обов`язків згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання суд керується загальними приписами, які регулюють застосування запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і стадії кримінального провадження.
Враховуючи положення ст. 199 КПК України, суд під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків має з`ясувати, крім обставин, зазначених у ч. 1 ст. 194 КПК України, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлені ним ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше застосування покладених на особу обов`язків.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з положеннями ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду (дослідження доказів сторони обвинувачення), на якій обґрунтованість обвинувачення не може бути предметом безпосереднього дослідження та остаточної судової оцінки. Адже аналіз доказів, які, на думку прокурора, підтверджують обвинувачення, здійснюється виключно в порядку, передбаченому параграфом 3 глави 28 КПК України, згідно з яким лише за результатами розгляду справи по суті суд у нарадчій кімнаті вирішує питання про доведеність чи недоведеність пред`явленого обвинувачення, за результатами чого ухвалює відповідне судове рішення.
За таких обставин, суд під час розгляду клопотання надаватиме оцінку доводам, які стосуються лише продовження існування заявлених прокурором ризиків і необхідності продовження строку дії процесуальних обов`язків.
Аналізуючи питання наявності ризиків, суд враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до спроби протидії досудовому розслідуванню та судовому розгляду у формах, що передбачені ч. 1 ст.177 КПК України. Водночас закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме або вже здійснив відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Попередні висновки колегії суддів про необхідність продовження строку дії покладених на ОСОБА_9 процесуальних обов`язків ґрунтувалися на актуальності таких ризиків, встановлених під час застосування запобіжного заходу: можливого переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, 
На переконання колегії суддів зазначені ризики мають реальний характер і на даний час.
Оцінюючи актуальність ризику переховування від суду, колегія суддів враховує такі обставини.
Суворість передбаченого законом покарання за інкримінований особливо тяжкий злочин є суттєвим фактором, який безпосередньо зумовлює вказаний ризик. Такий висновок підкріплюється специфікою призначення покарання за вчинення корупційного злочину, яка виключає можливість застосування пільгових інститутів звільнення від відбування покарання з випробуванням чи призначення більш м`якого покарання, крім випадку затвердження угоди про визнання винуватості.
Таке твердження про достатність підстав для прийняття рішення щодо існування ризику переховування з мотивів тяжкості покарання узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», у якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна констатувати, виходячи виключно з суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (п. 33 рішення у справі «W v.Switzerland»). До таких факторів, зокрема, належать характер особи, її місце проживання, рід занять, майновий стан, сімейні зв`язки та усі види зв`язків з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Becciev v. Moldova»).
Такими факторами у цьому кримінальному провадженні є наявність у ОСОБА_9 двох паспортів громадянина України для виїзду за кордон і факти перетинання ним державного кордону України під час дії правового режиму воєнного стану, що вказує на наявність у нього реальної можливості виїзду за межі України за певних умов.
Контакти обвинуваченого з впливовими особами об`єктивно сприяють можливості для тривалого переховування як за кордоном, так і на території України. Наявність у ОСОБА_9 сталих ділових зв`язків за межами України, які пов`язані з його професійною діяльністю, підтверджена захистом. 
Крім того, факти неодноразового перетинання державного кордону також оцінюються як свідчення достатнього фінансового забезпечення обвинуваченого. Крім того, стабільний і високий рівень майнового статку ОСОБА_9 констатовано в ухвалі слідчого судді про застосування запобіжного заходу на підставі досліджених доказів щодо сум нарахованих доходів за 2018-2025 роки. Вказаний висновок про фінансову забезпеченість обвинуваченого об`єктивно вбачається навіть без урахування наявного у його власності майна, зокрема й того, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Аргументи захисту про належну процесуальну поведінку обвинуваченого не спростовують існування ризику переховування, оскільки виконання процесуальних обов`язків є базовою законодавчою вимогою до особи у вказаному статусі та відправним стандартом її поведінки. Поряд із цим, виконання додаткових обов`язків забезпечується запобіжним заходом, а їх порушення має наслідком звернення застави в дохід держави або зміну запобіжного заходу на більш суворий. Отже, сумлінне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обмежень, на думку колегії суддів, свідчить про дієвість застосованого запобіжного заходу у сукупності з додатковими обов`язками, які належним чином окреслюють межі його поведінки. 
Не оцінюючи наперед обґрунтованість обвинувачення, однак, як того вимагає п.11 ч. 1 ст. 178 КПК України, суд бере до уваги характер злочину, з приводу якого ОСОБА_9 висунуто обвинувачення. Так, предметом злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, заволодіння яким інкримінується обвинуваченим, є грошові кошти на суму більше 25 млн грн. Вказані обставини у поєднанні з тяжкістю інкримінованого діяння та суворістю покарання є додатковим фактором, який підтверджує наявність ризику ухилення обвинуваченого від суду.
Таким чином ризик переховування обвинуваченого від суду не зменшився та є обґрунтованим.
Актуальність ризику впливу обвинуваченого на свідків у цьому кримінальному провадженні оцінюється колегією суддів з урахуванням такого.
Відповідно до вимог кримінального процесуального закону суд уповноважений обґрунтовувати свої висновки лише тими показаннями, які він сприйняв безпосередньо під час судового засідання або які отримані в порядку, передбаченому статтею 225 КПК України.
На даний час триває дослідження письмових доказів, судом не допитані особи, яких прокурор вважає свідками обвинувачення.
Характер професійної діяльності обвинуваченого передбачає сформований рівень авторитету та професійні контакти зі свідками, до кола яких входять працівники й посадові особи структурних підрозділів органу виконавчої влади, а також керівники підприємств, які займаються поставками авіаційно-технічного майна, що своєю чергою суттєво збільшує реальну можливість позапроцесуального впливу з метою коригування показань й спотворення фактичних обставин кримінального провадження.
У зв`язку з цим, на переконання суду, існує ймовірність безпосереднього або опосередкованого через третіх осіб впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою зміни ними своїх показань/унеможливлення надання ними правдивих послідовних показань на стадії судового розгляду задля уникнення/мінімізації можливої кримінальної відповідальності, зокрема з використанням своїх зв`язків, авторитету, приязних стосунків з такими особами, іншого незаконного впливу (шантажу, підкупу, погроз).
Твердження захисника про припинення ОСОБА_9 повноважень помічника-консультанта народного депутата не спростовують доводів прокурора про існування даного ризику. Суд відмічає, що у даному випадку визначальним є не формальний статус обвинуваченого на момент розгляду клопотання, а фактично сформоване коло його професійних та ділових зв`язків, а також авторитет і досвід, які у своїй сукупності вказують на об`єктивний потенціал для позапроцесуального впливу на свідків
З урахуванням викладеного суд констатує, що ризик незаконного впливу на свідків не втратив значення з моменту застосування запобіжного заходу та повною мірою зберігає свою актуальність, а збереження відповідного процесуального обмеження є необхідною гарантією захисту джерела доказів від зовнішнього тиску до моменту його безпосереднього дослідження в судовому процесі.
Суд відхиляє доводи захисту про відсутність процесуальних ризиків, обґрунтовані тим, що прокурор не підтвердив фактів їх безпосередньої реалізації обвинуваченим. Зважаючи на превентивну мету запобіжних заходів, для підтвердження існування та/або актуальності ризику достатнім є встановлення обґрунтованої ймовірності відповідної поведінки обвинуваченого в майбутньому.У даному випадку суд оцінює не факт вчинення дій, а наявність об`єктивних обставин, які свідчать про ймовірність (ризик) їх вчинення. Такий підхід відповідає стандарту доказування наявності процесуальних ризиків.
Щодо клопотання захисту про відмову у продовженні строку дії обов`язку здати на зберігання паспорти для виїзду за кордон, колегія суддів враховує таке.
За своєю правовою природою процесуальні обов`язки, які покладаються на підозрюваного/обвинуваченого в порядку ст.194 КПК України, є доповненням до будь-якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, та не мають самостійного характеру. Це допоміжний захід процесуального примусу, спрямований на зменшення ризиків кримінального провадження, наявність яких установлена під час розгляду питання про обрання запобіжного заходу.
Своєю чергою, обов`язок здати документи для виїзду за кордон перебуває у нерозривному функціональному зв`язку з обов`язком не залишати територію України без дозволу суду, які фактично утворюють єдиний комплексний запобіжний механізм, спрямований на досягнення однієї процесуальної мети - забезпечення перебування обвинуваченого в межах юрисдикції України та гарантування його належної процесуальної поведінки в умовах існування ризику ухилення від правосуддя.
З огляду на це оцінка пропорційності, необхідності та тривалості застосування таких обмежень має здійснюватися з урахуванням їх сукупного впливу на права та свободи особи.
Доцільно зауважити, що заборона не відлучатися за межі території України є відносною, оскільки перебуває під судовим контролем. Обвинувачений за обґрунтованої потреби має право звернутися до суду для отримання відповідного дозволу. Під час розгляду означеного питання поважність підстав для такого виїзду підлягатиме оцінці суду у контексті конкретного випадку та з урахуванням фактичних обставин, у тому числі, з точки зору забезпечення балансу між інтересами кримінального провадження та правами і свободами особи.
Колегія суддів наголошує, що обов`язки здати документи для виїзду за кордон та не залишати територію України без дозволу суду безпосередньо пов`язані з існуванням ризику переховування від суду. Обмеження права на вільне пересування у даному випадку є пропорційним і виправданим законною метою - забезпечення ефективного судочинства та запобігання ухиленню від правосуддя, що зрештою має на меті досягнення завдань кримінального провадження, визначених статтею 2 КПК України. Вказаний комплекс обов`язків забезпечує дієвий механізм контролю за пересуванням обвинуваченого та запобігає можливості безперешкодно та оперативно залишити територію України для уникнення правосуддя. Разом із цим, як вже наголошував суд, обвинувачений не позбавлений можливості виїзду за кордон за відповідним дозволом суду, який може бути надано з урахуванням всіх фактичних обставин і балансу приватного й публічного інтересів.
Наразі захистом не доведено, що з`явилися виняткові обставин, які свідчать про очевидну непропорційність між ступенем втручанням у права особи та потребами кримінального провадження, а крім цього вказують на зменшення ризику переховування від суду до такого ступеню, що дозволяє скасувати існуюче обмеження у праві на вільне пересування. 
Оцінивши обсяг покладених на обвинуваченого обов`язків, строк дії яких просить продовжити прокурор, суд вважає їх пропорційними та співмірними визначеним ризикам. Подальше застосування цих обмежень є повністю виправданим задля забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та мінімізації встановлених ризиків.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити.
Керуючись ст. 2, 7, 176-178, 182, 193, 194, 199, 331, 372, 376 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на два місяці, а саме до 17 серпня 2026 року, строк дії покладених на нього обов`язків, а саме:
- прибувати до суду за першою вимогою;
- не відлучатись за межі України без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 щодо обставин даного кримінального провадження;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №52023000000000229 від 23.05.2023.
Копію ухвали вручити обвинуваченому негайно після її оголошення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1 

Судді ОСОБА_2 

ОСОБА_3