ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/7489/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якій позивач просить суд:
- визнати дії Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо ОСОБА_1 протиправними;
- зобов`язати Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з нерухомого майна, що перебуває у власності позивача, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на який було накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №2612582 від 21 листопада 2005 року на підставі повідомлення ДВ-6Л, від 2 листопада 1999 року ВДВС Вінницького МУЮ та виконати всі дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження».
В обгрунтування позовних вимог вказує, що при оформленні купівлі-продажу земельної ділянки дізнався, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 21.11.2005 накладений арешт відділом Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції на майно ОСОБА_1 , однак без зазначення дати народження та РНОКПП. Вважаючи такий арешт незаконним, позивач звернувся до Першого відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою про зняття арешту з майна, однак у відповідь отримав відмову. Наведене зумовило звернення до суду із цим позовом.
Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає наступне.
Ухвалою судді від 27.04.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали подати відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України.
Ухвала про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі від 27.04.2026 доставлено відповідачу в його електронний кабінет 27.04.2026, що підтверджується відповідною довідкою.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався, заяви про продовження процесуального строку для подання відзиву не подав.
Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Листом від 12.11.2025 №482883 Вінницький відділ Державної виконавчої служби і Вінницькому районі Вінницької області повідомив позивача, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 12.11.2025 зареєстровано арешт від 21.11.2005 Відділом державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції майно ОСОБА_1 , але без зазначення дати народження та РНОКПП.
Позивач звернувся до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою про зняття арешту.
Листом від 10.02.2026 №21987 Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повідомив, що дослідити матеріали виконавчого провадження, в рамках якого направлено повідомлення на адресу Першої Вінницької нотаріальної контори за номером ДВ-6-л від 02.11.1999, не є можливим.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 (далі – Закон №1404-VІІІ) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частина 1-2 ст. 59 Закону №1404-VІІІ передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.
Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону №1404-VІІІ у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону №1404-VІІІ підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;
10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".
Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону №1404-VІІІ у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Судом встановлено, що позивач звернувся до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою про зняття арешту, у якій просив зняти решт з нерухомого майна, що перебуває у власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , який було накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №2612582 від 21.11.2005 на підставі повідомлення ДВ-6Л, 02.11.1999 ВДВС Вінницького МУЮ.
У листі від 10.02.2026 №21987 Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повідомив наступне:
«Згідно розділу 9 п. 2 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» від 07.06.2017 №1829/8 – строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.
Виходячи з вище викладеного, дослідити матеріали виконавчого провадження, в рамках якого направлено повідомлення на адресу Першої Вінницької нотаріальної контори за номером ДВ-6-л від 02.11.1999, не є можливим».
Суд зауважує, що наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція №512/5).
Нормою пункту 16 розділу VІІІ Інструкції №512/5 визначено, що у разі якщо виконавче провадження, за яким подано заяву про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення, знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.
Отже, суд висновує, що саме державний виконавець у спірних правовідносинах наділений колом повноважень щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження та після цього прийняття рішення за результатами розгляду заяви позивача.
Втім, докази вжиття відповідачем будь-яких заходів спрямованих на відновлення виконавчого провадження, в межах якого накладено арешт на майно позивача, у матеріалах справи відсутні, що свідчить про те, що відповідачем неналежно розглянуто заяву позивача від 24.01.2026.
З метою належного ефективного захисту порушеного права позивача належить зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 24.01.2026 з урахуванням висновків, викладених судом у рішенні.
Водночас, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зняти арешт з майна задоволенню не підлягають, адже таке можливе лише після з`ясування державним виконавцем обставин щодо накладення такого арешту та наявності підстав для його зняття після відновлення ним матеріалів виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).
З наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги в своїй частині знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, з мотивів та обґрунтування наведених судом вище.
Оскільки позов містив вимогу немайнового характеру, яка хоча і частково, але підлягає задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.
Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 293, 295-297 КАС України, суд
в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Першого відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 про зняття арешту з майна від 24.01.2026.
Зобов`язати Перший відділ державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про зняття арешту з майна від 24.01.2026 з урахуванням висновків, викладених судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Першого відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції Українина користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач – Перший відділ державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (21000, Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Соборна, 15-а; код ЄДРПОУ 40143408).

Суддя Сидор Н.Т.