МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2026 р.  	№ 400/7170/24 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу 

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, вул. Погранична, 9,м. Миколаїв,54020, вул. Спаська, 18,Миколаїв,54006 	

про	визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог
До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , як особі начальницького складу, що повторно звільнилася зі служби, одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно ст. 9 Закону України №2262-ХП від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» за період служби з дня останнього зарахування на службу в ДБР (27.07.2020 року) до дня звільнення зі служби в ДБР (16.06.2023 року) за з урахуванням періоду попередньої служби 02 місяці 09 днів, за який не було виплачено таку одноразову грошову допомогу під час звільнення з попереднього місця служби, тобто всього за 3 повних календарних років служби;
зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як особі начальницького складу, що повторно звільнилася зі служби, одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно ст. 9 Закону України №2262-ХІІ від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких Інших осіб» за період служби з дня останнього зарахування на службу в ДБР (27.07.2020 року) до дня звільнення зі служби в ДБР (16.06.2023 року) та з урахуванням періоду попередньої служби 02 місяці 09 днів, за який не було виплачено таку одноразову грошову допомогу під час звільнення з попереднього місця служби, тобто всього за 3 повних календарних років служби.
ІІ. Виклад позицій учасників справи
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 15 червня 2023 року № 101-ос/дск його звільнено зі служби за угодою сторін, з достроковим припиненням контракту. При звільненні йому не виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно статті 9 Закону № 2262-ХІІ. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, оскільки він має вислугу більше 10 років і звільнився зі служби в правоохоронних органах «за угодою сторін» і має право на отримання одноразової грошової допомоги нарівні з колегами, які звільнились зі служби і інших «доброчесних» підстав. Позивач також повідомив суд, що в межах справи № 400/11556/23 вже було розглянуто позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік роботи, у позові було відмовлено. Проте, судами не надавалась оцінка щодо права позивача на отримання зазначеної винагороди в розмірі 25%, яке є предметом спору в цій справі. 
Відповідач проти позову заперечив, у відзиві звернув увагу суду на той факт, що позивач був звільнений зі служби «за угодою сторін». Разом з тим, частиною другою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» встановлено, що одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом і вислугу 10 та більше років, при їх звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України. З аналізу вищенаведеного вбачається, що підстава звільнення «за угодою сторін» не передбачена вказаними нормами права. При цьому, відповідач зауважує, що підстави звільнення «за угодою сторін» та «за власним бажанням» є різними за своєю сутністю, що підтверджується нормами загального трудового законодавства (ст. 36, 38 КЗпП України). Отже, відповідач просить в позові відмовити.
ІІІ. Рух справи
Ухвалою судді Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.08.2024 позивачу поновлено строк звернення до суду, відкрито спрощене позовне провадження, визначено, що розгляд справи відбудеться без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.
26.08.2024 суд задовольнив клопотання представника позивача, зупинив провадження у справі 400/7170/24  за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, до набрання законної сили судовим рішенням суду касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги у справі №400/11556/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Миколаєві, про визнання протиправною відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків, та зобов`язання вчинити певні дії.
17.03.2026 від відповідача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, оскільки 19.02.2026 у справі № 40/11556/23 Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду прийнято постанову.
Ухвалою від 23.03.2026 поновлено провадження у справі.
Справу розглянуто в письмовому провадженні.
ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом
ОСОБА_1 з 27 липня 2020 року проходив службу в ДБР.
Наказом директора ДБР від 15 червня 2023 року № 101-ос/дск майора ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого, звільнено з 16 червня 2023 року зі служби в ДБР у запас за угодою сторін з достроковим припиненням (розірванням) контракту.
23 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ТУ ДБР із заявою, якою просив, серед іншого, виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби, право на отримання якої закріплене ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»
Листом від 31 серпня 2023 року позивачу повідомлено, що при звільненні з ним проведений повний розрахунок, а тому підстави для виплати відповідного грошового забезпечення відсутні.
Позивач оскаржив до суду бездіяльність ТУ ДБР щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік роботи. Рішенням по справі № 400/11556/23 Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2024 року, постановою Верховного Суду від 19.02.2026 позовні вимоги задоволено частково, в задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо ненарахування та невиплати йому одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби – відмовлено.
Вважаючи, що має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.
V. Джерела права
Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначає Закон України від 12.11.2015 №794-III "Про Державне бюро розслідувань" (далі - Закон №794-III).
Частинами першою та другою статті 14 Закону №794-VIII визначено, що до працівників ДБР належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із ДБР.
Служба в ДБР є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в ДБР зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.
За приписами частин п`ятої та шостої згаданої статті, трудові відносини працівників ДБР регулюються цим Законом (у частині переведення працівників ДБР на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).
Порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами.
За змістом частини другої статті 19 Закону № 794-VIII особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону № 580-VIII та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.
На підставі частин першої та другої статті 20 Закону № 794-VIII умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці державних службовців ДБР повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для належного виконання ними службових обов`язків з урахуванням специфіки, інтенсивності та особливого характеру роботи, забезпечувати добір до ДБР висококваліфікованих кадрів, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності, компенсувати фізичні та інтелектуальні затрати працівників.
На осіб рядового і начальницького складу ДБР поширюються умови грошового забезпечення, передбачені для працівників Національної поліції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Частиною шостою статті 14 Закону № 794-VIII передбачено, що порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини третьої статті 19 Закону № 794-VIII пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу ДБР здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом № 2262-XII.
Закон № 2262-XII визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, ДБР, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Частинами першою, другою статті 9 Закону № 2262-XII установлено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону № 580-VIII проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону № 889-VIII, а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах – на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України від 17 вересня 2020 року № 912-IX «Про розвідку» (далі – Закон № 912-IX), а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
,Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги (частина шоста статті 9 Закону № 2262-XII).
VІ. Оцінка суду
Застосовуючи зазначені вище норми до обставин справи, суд враховує, що позивача було звільнено до закінчення строку закінчення контракту «за угодою сторін».
Водночас, норма статті 9 Закону № 2262-XII такої підстави звільнення як звільнення за угодою сторін, з достроковим припиненням (розірванням) контракту, серед переліку підстав, за яких виникає право на виплату спірної одноразової грошової допомоги, не передбачає.
Верховний Суд у постанові від 19.02.2026 у справі № 400/11556/23 за участю тих самих сторін, що беруть участь у цій справі, зазначив щодо застосування статті 9 Закону № 2262-XII таке:
«Таким чином, стаття 9 Закону № 2262-XII визначає правила надання одноразової грошової допомоги особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, а також іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом. При цьому одноразова грошова допомога при звільненні зі служби є одноразовою виплатою, яка надається особам, звільненим зі служби, за наявності у них права на пенсію відповідно до цього Закону. Водночас право на отримання такої допомоги залежить від категорії особи, тривалості служби, вислуги та підстав звільнення. До того ж окреслений цією нормою перелік підстав звільнення, які надають право на отримання одноразової грошової допомоги, є вичерпним і закон інших підстав звільнення для її виплати не передбачає».
Також, Верховний Суд відхилив посилання позивача що критерієм для виплати одноразової грошової допомоги відповідно до статті 9 Закону № 2262-XII є доброчесність поведінки особи під час проходження служби, а отже, у разі звільнення зі служби за угодою сторін за умови доброчесного і сумлінного виконання службових обов`язків та наявності вислуги більше 10 років, особа має право на виплату цієї допомоги, оскільки вказані міркування скаржника ґрунтується на суб`єктивному тлумаченні вказаної норми матеріального права. 
Верховний Суд послався на те, що « 67. Попри те, що положення статті 9 Закону № 2262-XII побіжно стосуються поведінки особи під час проходження нею служби, умови отримання одноразової грошової допомоги визначаються не лише за добросовісністю, а й за тривалістю служби та, головне, підставою звільнення. Іншими словами, прямої прив`язки до добросовісності виконання обов`язків як виключного критерію для надання права на отримання спірної допомоги норма статті 9 Закону № 2262-XII не містить. Тому стверджувати, що законодавець розмежовує право на отримання допомоги лише за принципом добросовісності виконання службових обов`язків, підстав немає, адже він враховує й інші аспекти проходження особою служби.
68. Посилання представниці позивача про те, що звільнення за угодою сторін є тотожним звільненню за закінченням строку контракту, яке, згідно зі статтею 9 Закону № 2262-XII, входить до переліку підстав, які надають право на отримання спірної допомоги, є необґрунтованою, оскільки зазначені підстави припинення трудових відносин мають різну юридичну природу, і законодавець чітко розмежовує їх в окремих нормах, що підтверджується, зокрема, Положенням № 743 (підпункти 1 та 10 пункту 107 Положення № 743)
69. Необґрунтованими є також посилання представниці ОСОБА_1 на пункт 1 частини другої статті 36 Закону № 912-IX та її доводи про можливість застосування цієї норми до осіб, які звільнилися з ДБР, оскільки означена норма поширюється лише на співробітників розвідувальних органів України та осіб, залучених до виконання розвідувальних завдань, до переліку яких позивач не належить. Окрім того, ані Закон № 912-IX, ані Закон № 2262-XII не передбачають застосування положень, що стосуються розвідувальних органів, до інших категорій осіб, зокрема осіб рядового та начальницького ДБР. Отже, така аналогія є необґрунтованою.
70. Твердження представника позивача про те, що відсутність прямої згадки про звільнення за угодою сторін у статті 9 Закону № 2262-XII є вадою законодавчої техніки не заслуговують на увагу, оскільки вони побудовані на припущеннях і не мають обґрунтованої правової основи»
Отже, хоча в справі № 400/11556/23 і в цій справі позивачем заявлено вимоги про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в різних розмірах (50% і 25 % відповідно), висновок про застосування статті 9 Закону № 2262-XII, висловлений Верховним Судом в справі № 400/11556/23, є релевантним і до відносин за цією справою.
При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, суд не має повноважень не враховувати висновки Верховного Суду при застосуванні норм права.
Відтак, враховуючи, що нормою статті 9 Закону № 2262-XI не передбачено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні за «угодою сторін», а також з огляду на позицію Верховного Суду щодо того, що окреслений зазначеною нормою перелік підстав звільнення, які надають право на отримання одноразової грошової допомоги, є вичерпним і закон інших підстав звільнення для її виплати не передбачає, суд вважає, що позивач не набув права на отримання такої винагороди
Отже, відповідач, який зобов`язаний діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не мав законодавчих підстав для нарахування і виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Також, відповідач позбавлений можливості на власний розсуд виплачувати одноразову допомогу у відносинах, які не підпадають під умови, визначені статтею 9 Закону № 2262-XI.
VII. Висновки суду
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
VIII. Розподіл судових витрат
В зв`язку з відмовою у задоволенні позову до суб`єкта владних повноважень, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (вул. Погранична, 9,м. Миколаїв,54020 ЄДРПОУ 42341034) відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко