ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" червня 2026 р. Справа№ 910/103/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Іванова В.П.
суддів: Пономаренка Є.Ю. 
Чапляна С.Є. 

за участю секретаря судового засідання: Ліщук М.Ю. 
за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання від 10.06.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 
Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз»
на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2026 (повний текст складено та підписано 13.04.2026) у справі № 910/103/26 (суддя Підченко Ю.О.)
за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз»
до Антимонопольного комітету України
про визнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз» (далі - позивач, апелянт, АТ «Рівнегаз») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним та скасування рішення Антимонопольного комітету України (далі - відповідач, Комітет) від 23.10.2025 року № 693-р про перегляд рішення Комітету від 24.12.2020 № 810-р, а також про зобов`язання Комітету переглянути рішення від 23.10.2025 № 693-р у частині визначення розміру штрафу, накладеного на АТ «Рівнегаз», та внести зміни відповідно до вимог частини другої статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Позовні вимоги мотивовані тим, що підставою для перегляду Рішення № 810-р було те, що під час визначення розміру штрафу, на думку позивача, Комітет неправильно визначив чистий дохід АТ «Рівнегаз» за 2019 рік від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) на підставі консолідованої звітності АТ «Рівнегаз» у сумі 1 660 494 000,00 грн, у той час як згідно зі Звітом про фінансові результати (Форма № 2) чистий дохід за 2019 рік становить 331 867 000,00 грн, проте Комітетом 23.10.2025 за результатами перегляду рішення № 810-р вказане рішення залишено без змін.
На думку позивача, рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки прийняте внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, недоведення обставин, які мають значення для справи, грубого порушення процесуальних прав позивача, що призвело до необґрунтованих висновків у справі, внаслідок чого висновки, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.04.2026 у задоволенні позову про визнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю.
Суд першої інстанції дійшов висновків про те, що під час прийняття рішення № 693-р від 23.10.2025 про перегляд рішення від 24.12.2020 № 810-р Комітетом повністю з`ясовано та доведено належними доказами обставини, які мають значення для справи, висновки Комітету повною мірою відповідають обставинам справи. Крім того, судом враховано, що рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2021, залишеним без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 та Верховного Суду від 26.06.2025, у справі № 910/3480/21 надано остаточну та обов`язкову оцінку правомірності та обґрунтованості накладеного на позивача рішенням № 810-р від 24.12.2020 штрафу, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів
АТ «Рівнегаз», позивач у справі, не погодилось з рішенням суду першої інстанції та звернулось з апеляційною скаргою б/н від 04.05.2026 (вх. № 2880/26 від 04.05.2026) до Північного апеляційного господарського суду, за змістом якої скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про повне задоволення позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції не досліджено належним чином обставини щодо повноти з`ясування Комітетом підстав для нарахування штрафу, оскільки під час визначення розміру відповідач взяв за основу не показники індивідуальної річної фінансової звітності АТ «Рівнегаз», а показники консолідованої річної фінансової звітності АТ «Рівнегаз». 
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 
Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав до суду відзив, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін, наголошує на законності та обґрунтованості останнього, оскільки позивачем вже було реалізовано право на оскарження розміру нарахованого рішенням № 810-р від 24.12.2020 штрафу під час розгляду справи № 910/3480/21, у якій надано остаточну оцінку правомірності та обґрунтованості накладеного відповідачем штрафу. Крім того, відповідач наголошує на суперечливості та непослідовності позиції апелянта: під час провадження з перегляду рішення Комітету АТ «Рівнегаз» заперечувало проти самого перегляду, доводячи відсутність будь-яких підстав, передбачених частиною першою статті 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції», тоді як у межах цього спору, навпаки, наполягає на необхідності такого перегляду та зменшення штрафу. Таку поведінку відповідач кваліфікує як заборонену засадою venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), на яку неодноразово посилався Верховний Суд.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді (судді-доповідача) Іванова В.П., суддів Чапляна С.Є., Пономаренка Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2026 апеляційну скаргу АТ «Рівнегаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2026 у справі № 910/103/26 залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків шляхом сплати судового збору за подання даної апеляційної скарги у встановленому порядку та розмірі.
15.05.2026 скаржником до Північного апеляційного господарського суду подано заяву про усунення недоліків, до якої додано докази сплати судового збору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/103/26, апеляційну скаргу АТ «Рівнегаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2026 у справі № 910/103/26 призначено до розгляду на 10.06.2026.
25.05.2026 відповідачем до Північного апеляційного господарського суду подано відзив на апеляційну скаргу, в якому Комітет просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги АТ «Рівнегаз», а рішення господарського суду міста Києва від 02.04.2026 у справі №910/103/26 залишити без змін.
28.05.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява від представника АТ «Рівнегаз» Янкевич Людмили Дмитрівни, в якій представник просив суд забезпечити її участь у судовому засіданні, призначеному на 10.06.2026, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яка була задоволена судом ухвалою від 29.05.2026.
Явка представників у судове засідання
У судове засідання 10.06.2026 з`явились представники позивача та відповідача. Представник позивача підтримала апеляційну скаргу, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2026 та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2026 без змін. 
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Розглянувши матеріали справи № 128-26.13/104-19 про порушення Групою суб`єктів господарювання в особі АТ «Вінницягаз», АТ «Волиньгаз», АТ «Житомиргаз», АТ «Закарпатгаз», АТ «Запоріжгаз», АТ «Київоблгаз», АТ «Дніпрогаз», АТ «Дніпропетровськгаз», АТ «Криворіжгаз», АТ «Львівгаз», АТ «Миколаївгаз», АТ «Рівнегаз», АТ «Сумигаз», АТ «Івано-Франківськгаз», АТ «Харківгаз», АТ «Харківміськгаз», АТ «Хмельницькгаз», АТ «Чернівцігаз», АТ «Чернігівгаз» (далі - Група суб`єктів господарювання) законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та подання Департаменту досліджень і розслідувань ринків паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства від 26.11.2020 № 128-26.13/104-19/561-спр, Комітет ухвалив рішення № 810-р від 24.12.2020 (далі - Рішення № 810-р), яким визнано, що Група суб`єктів господарювання протягом 2016 - 2018 років займала монопольне (домінуюче) становище на ринках послуг із розподілу природного газу в межах територій, визначених у Рішенні № 810-р, у тому числі міста Рівного та Рівненської області (далі - Території розподілу природного газу), де розташовані газорозподільні системи, що перебувають у їх власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації, із часткою 100%. Дії Групи суб`єктів господарювання, що полягали у висуванні в період з 11.11.2016 по 10.07.2018 додаткових необґрунтованих вимог щодо обов`язкової наявності протоколу випробування з позитивними висновками за РМ 081/39.434-2014 для участі в закупівлях побутових лічильників газу з використанням електронної системи «ProZorro», що призвели до ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання та були б неможливими за умов існування значної конкуренції, є порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуги з розподілу природного газу в межах Територій розподілу природного газу, де розташовані газорозподільні системи, що перебувають у їх власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації.
За порушення, визначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, накладено на АТ «Рівнегаз» штраф у розмірі 68 080 254,00 грн.
В обґрунтування прийняття вказаного рішення Комітетом зазначено, що Група суб`єктів господарювання протягом 2016 - 2018 років займала монопольне (домінуюче) становище на ринку послуги з розподілу природного газу в межах територій, де розташовані газорозподільні системи, що перебувають у їх власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації. Наявність у споживачів природного газу приладів обліку є необхідною умовою для отримання послуги з розподілу природного газу з метою визначення достовірних даних щодо обсягу та вартості наданої послуги. Забезпечення комерційного обліку природного газу, у тому числі встановлення лічильників природного газу для населення, є обов`язком оператора газорозподільної системи, функції якого виконують, зокрема, суб`єкти господарювання, які входять до складу Групи суб`єктів господарювання, при наданні послуги з розподілу природного газу. Група суб`єктів господарювання протягом 2016 - 2018 років була значним покупцем побутових лічильників природного газу. У період з 2016 року по 2018 рік Групою суб`єктів господарювання у тендерній документації на проведення процедури закупівлі побутових лічильників природного газу однією з вимог до учасників торгів була наявність протоколу випробування за програмою РМ 081/39.434-2014 з позитивним висновком. При цьому програма РМ 081/39.434-2014 не є обов`язковим документом згідно із законодавством України. Отже, висування Групою суб`єктів господарювання необґрунтованих вимог щодо обов`язкової наявності протоколу випробування з позитивними висновками за РМ 081/39.434-2014 для участі у закупівлях побутових лічильників газу з використанням електронної системи «ProZorro» призвело до ущемлення інтересів виробників, лічильники яких не пройшли випробування за вказаною програмою РМ 081/39.434-2014, що було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку послуги з розподілу природного газу. За результатами розгляду справи № 128-26.13/104-19 дії Групи суб`єктів господарювання, що полягали у висуванні в період з 11.11.2016 по 10.07.2018 додаткових необґрунтованих вимог щодо обов`язкової наявності протоколу випробування з позитивними висновками за РМ 081/39.434-2014 для участі в закупівлях побутових лічильників газу з використанням електронної системи «ProZorro», визнано зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуги з розподілу природного газу в межах територій, де розташовані газорозподільні системи, що перебувають у їх власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації.
Розпорядженням державного уповноваженого Комітету від 05.07.2024 № 08/169-р розпочато провадження з перегляду рішення Комітету від 24.12.2020 № 810-р у частині визначення розміру штрафу, накладеного на АТ «Рівнегаз».
Так, у першому поданні Департаменту досліджень і розслідувань ринків паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства від 02.09.2024 № 13-/649/304-зв за результатами перегляду пропонувалося внести зміни до пункту 13 резолютивної частини Рішення № 810-р та зменшити розмір штрафу, накладеного на АТ «Рівнегаз», з огляду на показник доходу (виручки) за 2019 рік. Однак, врахувавши заперечення АТ «Рівнегаз», листом від 07.10.2024 № 128-26.13/08-9629е Комітет зняв питання про перегляд із порядку денного засідання. За результатами подальшого розгляду в другому поданні від 22.08.2025 № 08/169-р/288-зв департамент запропонував залишити Рішення № 810-р без змін, яке оформлене Рішенням № 693-р від 23.10.2025, що було зумовлено, в тому числі, прийняттям рішення у судовій справі № 910/3480/21.
Тобто, за результатами перегляду Комітет ухвалив рішення від 23.10.2025 № 693-р (далі - Рішення № 693-р), за яким зроблено висновок про відсутність підстав для зміни Рішення № 810-р відповідно до ст. 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції», адже інформація, на підставі якої на АТ «Рівнегаз» було накладено штраф, є достовірною, а річна фінансова звітність за 2019 рік могла бути відома Комітету на момент прийняття Рішення № 810-р, оскільки згідно відомостей, розміщених на сайті SMIDA, датою складання інформації є 31.12.2019.
Згідно з доводами позивача, незважаючи на те, що підставою для перегляду Рішення № 810-р стало те, що при визначенні розміру штрафу Комітетом невірно визначений чистий дохід АТ «Рівнегаз» за 2019 рік від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), який згідно зі Звітом про фінансові результати (Форма № 2) становить 331 867 000,00 грн, Комітетом 23.10.2025 за результатами перегляду рішення № 810-р вказане рішення залишено без змін.
Комітет проти позовних вимог заперечив у повному обсязі та наполягав, що Рішення від 23.10.2025 № 693-р прийняте ним з дотриманням законодавства та в межах повноважень, а також зазначив, що АТ «Рівнегаз» вже було заявлено вимоги до суду про безпідставність накладеного Комітетом штрафу у справі № 910/3480/21.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2021, залишеним без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 та Верховного Суду від 26.06.2025, у справі № 910/3480/21 надано остаточну оцінку правомірності та обґрунтованості накладеного на позивача штрафу.
У межах розгляду зазначеної справи позивач вже реалізував своє право на заперечення проти розміру накладеного комітетом штрафу, після чого суди всіх інстанцій надали цим доводам вичерпну правову оцінку та відхилили їх. 
На думку відповідача, подання АТ «Рівнегаз» нового позову, який по суті зводиться до повторного оскарження штрафу, є спробою поставити під сумнів правові висновки, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, які вже встановлені у справі №910/3480/21 та обставини мають преюдиційний характер, а також не підлягають повторному доказуванню чи переоцінці та є обов`язковими для суду у справі, що розглядається.
Таким чином, надання позивачу можливості перегляду вже остаточно вирішеного спору створювало б колізію судових рішень, підривало б принцип res judicata та суперечило б усталеній практиці Верховного Суду і Європейського суду з прав людини.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови
Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, заслухавши пояснення представників учасників справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель; проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.
Порядок перегляду рішень у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та у заявах, справах про узгоджені дії, концентрацію передбачений ст. 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Органи Антимонопольного комітету України з власної ініціативи чи за заявами осіб можуть переглянути рішення, прийняті ними у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та у заявах, справах про узгоджені дії, концентрацію, у разі:
- якщо істотні обставини не були і не могли бути відомі органам Антимонопольного комітету України, що призвело до прийняття незаконного або необґрунтованого рішення;
- якщо рішення було прийнято на підставі недостовірної інформації, що призвело до прийняття незаконного або необґрунтованого рішення;
- невиконання учасниками узгоджених дій, концентрації вимог і зобов`язань, якими було обумовлене рішення органів Антимонопольного комітету України щодо узгоджених дій, концентрації відповідно до частини другої статті 31 цього Закону;
- якщо обставини, на підставі яких було прийняте рішення про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію суб`єктів господарювання, вже не існують;
- невиконання суб`єктом господарювання умов угоди про врегулювання справи щодо припинення порушення та усунення причин його виникнення, усунення наслідків порушення;
- якщо угода про врегулювання справи порушує публічний порядок;
- наявності інших підстав, передбачених законами України.
За результатами перегляду рішення з підстав, передбачених абзацом шостим частини першої цієї статті, орган Антимонопольного комітету України змінює своє рішення в частині розміру штрафу.
За результатами перегляду органи Антимонопольного комітету України можуть:
- залишити рішення без змін;
- змінити рішення;
- скасувати рішення;
- прийняти нове рішення, передбачене статтями 31 та 48 цього Закону, частиною першою статті 30 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції».
Відповідно до частини першої ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення, розпорядження органу Антимонопольного комітету України, передбачені статтями 36 і 48 цього Закону, до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення, розпорядження. Зазначений строк не підлягає поновленню.
Водночас оскаржуване Рішення № 693-р ухвалене за результатами перегляду відповідно до статті 58 Закону, що не виключає можливості його судового оскарження. За своїм змістом рішення, прийняте за наслідками перегляду згідно зі статтею 58 Закону, вирішує правову долю Рішення № 810-р - рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, тобто рішення, передбаченого статтею 48 цього Закону. Залишивши Рішення № 810-р без змін, Комітет по суті підтвердив раніше ухвалене у справі № 128-26.13/104-19 рішення у справі про порушення, а тому Рішення № 693-р підлягає судовому оскарженню на тих самих підставах, що й рішення, передбачене статтею 48 Закону, у розумінні частини першої статті 60 Закону. Крім того, право на таке оскарження ґрунтується на статті 55 Конституції України, яка гарантує кожному право на оскарження в суді рішень органів державної влади, та на статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: рішення Комітету, що зачіпає права та інтереси суб`єкта господарювання, не може бути виведене з-під судового контролю незалежно від процедурної норми, за якою воно ухвалене.
Як вбачається з п. 22, 23 Рішення № 693-р, під час перевірки інформації АТ «Рівнегаз» у судовій справі № 910/3480/21 було встановлено, що чистий дохід АТ «Рівнегаз» від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2019 рік згідно зі Звітом про фінансові результати (форма № 2) становить 331 867 000,00 грн. 
Вищевикладені обставини не були відомі Комітету під час прийняття Рішення № 810-р, оскільки Комітет під час розгляду справи № 128-26.13/104-19 надсилав на адресу АТ «Рівнегаз» лист від 26.11.2020 № 128-26.13/08-16244 про надання, зокрема, інформації про розмір чистого доходу Товариства за 2019 рік, однак АТ «Рівнегаз» не надало Звіту про фінансові результати (форма № 2) за 2019 рік та не повідомило відповідну інформацію під час оскарження Рішення № 810-р в суді першої інстанції.
Крім того, колегія суддів зазначає, що сама по собі відмінність між показниками індивідуальної та консолідованої фінансової звітності не свідчить про недостовірність відомостей, використаних Комітетом. Разом із тим, для оцінки законності штрафу визначальним є не лише питання достовірності відповідної звітності, а й можливість використання її показників як бази для обчислення граничного розміру штрафу відповідно до статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Частиною 3 ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що доход (виручка) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається як сумарна вартість доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) усіх юридичних та фізичних осіб, що входять до групи, яка визнається суб`єктом господарювання відповідно до статті 1 цього Закону, та на яких накладається штраф відповідно до частини четвертої цієї статті.
Відповідно до абз. 15 ст. 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» суб`єкт господарювання - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та форми власності чи фізична особа, що здійснює діяльність з виробництва, реалізації, придбання товарів, іншу господарську діяльність, у тому числі яка здійснює контроль над іншою юридичною чи фізичною особою; група суб`єктів господарювання, пов`язаних відносинами контролю. Суб`єктами господарювання визнаються також органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю в частині їх діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності. Господарською діяльністю не вважається діяльність фізичної особи з придбання товарів народного споживання для кінцевого споживання
Саме з огляду на визначені обставини Комітет і розпочав провадження з перегляду рішення № 810-р у частині визначення розміру штрафу, накладеного на АТ «Рівнегаз».
Втім, як вірно зазначено в п. 42-45 Рішення № 693-р, рішення органу Комітету може бути переглянуто лише у випадках, визначених законом, зокрема, за умови його прийняття на підставі недостовірної інформації та/або у випадку, коли істотні обставини не були й не могли бути відомі Комітету, що зумовило прийняття незаконного та/або необґрунтованого рішення.
При цьому, інформація, яка була розміщена на сайті SMIDA - Агентства розвитку інфраструктури фондового ринку України (Stock market infrastructure development agency of Ukraine) за посиланням https://smida.gov.ua/db/feed/showform/fingeneral/31433 i на підставі якої Комітет розрахував штраф, накладений на АТ «Рівнегаз», є достовірними відомостями про консолідований фінансовий звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 12 місяців 2019 року суб`єкта господарювання (АТ «Рівнегаз»).
На зазначеному сайті також розміщена Річна фінансова звітність АТ «Рівнегаз» за 2019 за посиланням https://smida.gov.ua/db/feed/showform/fin_general/30488. 
Отже, інформація, на підставі якої на позивача накладено штраф, є достовірною, а річна фінансова звітність АТ «Рівнегаз» за 2019 рік могла бути відома Комітету на момент прийняття Рішення № 810-р.
Більше того, рішенням у справі № 910/3480/21, яке набрало законної сили, вже надано оцінку правомірності та обґрунтованості розміру штрафу, накладеного на АТ «Рівнегаз», тому суд не здійснював повторної перевірки законності рішення № 810-р, а лише перевірив, чи належно комітет розглянув обставини, які стали підставою для відкриття провадження з його перегляду, та чи достатньо мотивував рішення № 693-р.
АТ «Рівнегаз», в обґрунтування заявленого позову у справі № 910/3480/21, посилалось на те, що рішення №810-р від 24.12.2020 винесено відповідачем при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи; відповідачем не доведено обставини, які визнано ним встановленими; викладені у рішенні висновки не відповідають обставинам справи; зазначене рішення прийнято з порушенням норм матеріального права. 
Ухвалюючи рішення у справі № 910/3480/21 від 19.10.2021 року суд керувався тим, що відповідачем дотримано вимоги Закону України «Про захист економічної конкуренції», Правил розгляду справ, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, у зв`язку з чим у позові АТ «Рівнегаз» про визнання недійсними пунктів 1, 2, 13 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 24.12.2020 №810-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі №128-26.13/104-19 було відмовлено.
Аналізуючи зміст рішень судів у справі № 910/3480/21, підстави позову, його вимоги та склад учасників, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що АТ «Рівнегаз» вже було заявлено вимоги до суду про безпідставність накладеного Комітетом штрафу.
Згідно з частиною четвертою статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (п. 43 постанови КГС ВС від 23.05.2018 у справі № 910/9823/17).
Частина шоста статті 13 Закону «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2021, залишеним без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 та Верховного Суду від 26.06.2025, у справі № 910/3480/21 надано остаточну та обов`язкову оцінку правомірності та обґрунтованості накладеного на позивача штрафу.
Таким чином, у межах розгляду зазначеної справи позивач уже реалізував своє право на заперечення проти накладеного Комітетом штрафу, після чого суди всіх інстанцій надали цим доводам вичерпну правову оцінку та відхилили їх.
Колегія суддів окремо зупиняється на ключовому доводі апеляційної скарги про те, що Комітет при визначенні розміру штрафу використав показники консолідованої фінансової звітності АТ «Рівнегаз» за 2019 рік (1 660 494 000,00 грн) замість показника індивідуального чистого доходу за Звітом про фінансові результати (форма № 2) у розмірі 331 867 000,00 грн, унаслідок чого штраф, на думку апелянта, перевищив десятивідсотковий ліміт, установлений частиною другою статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Колегія суддів зазначає, що правомірність та обґрунтованість розміру штрафу, накладеного на позивача Рішенням № 810-р, у тому числі база його обчислення, вже були предметом судової оцінки у справі № 910/3480/21, рішення в якій набрало законної сили. Відтак це питання не може повторно переглядатися в межах оскарження Рішення № 693-р, прийнятого за результатами перегляду, оскільки протилежний підхід призводив би до подолання законної сили судового рішення та порушення принципу res judicata.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 у справі №910/3480/21 установлено, що станом на момент прийняття Рішення № 810-р позивач не спростував розміру чистого доходу від реалізації продукції, зазначеного в додатку 22 до цього рішення (1 660 494 000,00 грн), який став базою для нарахування штрафу, а сам штраф не перевищує десяти відсотків доходу (виручки) Товариства за 2019 рік, з огляду на що суд не знайшов підстав для скасування відповідного пункту резолютивної частини Рішення № 810-р. Постановою Верховного Суду від 26.06.2025 у тій самій справі ці висновки залишено без змін, причому касаційний суд окремо зазначив, що судами попередніх інстанцій не встановлено неправильного застосування Комітетом приписів частини четвертої статті 52 Закону станом на момент прийняття Рішення № 810-р, з урахуванням відомої Комітету інформації про чистий дохід, який став базою для нарахування штрафу. Отже, доводи апелянта про неправомірність використаної Комітетом бази обчислення штрафу спрямовані на повторну переоцінку обставин, які вже отримали остаточну судову оцінку у справі № 910/3480/21, та з огляду на частину четверту статті 75 ГПК України не підлягають повторному доказуванню чи переоцінці в цій справі.
Та обставина, що Комітет розпорядженням від 05.07.2024 № 08/169-р відкрив провадження з перегляду Рішення № 810-р у частині розміру штрафу, сама по собі не зобов`язує його за результатами такого перегляду змінити рішення. Згідно з частиною третьою статті 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за наслідками перегляду орган Комітету вправі як змінити рішення, так і залишити його без змін. Перевіривши інформацію, Комітет встановив, що відомості, на підставі яких розраховано штраф, є достовірними, а річна фінансова звітність за 2019 рік могла бути відома Комітету на момент прийняття Рішення № 810-р, тобто підстав для перегляду, передбачених частиною першою статті 58 цього Закону (недостовірність інформації або наявність істотних обставин, що не були і не могли бути відомі), за результатами перегляду не підтверджено. 
Суди мають керуватися вимогами пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України та враховувати загальні засади цивільного законодавства, зокрема справедливість, добросовісність та розумність (п.50 постанови ВП ВС від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Колегія суддів апеляційного господарського суду враховує, що позиція апелянта є суперечливою: під час провадження з перегляду АТ «Рівнегаз» заперечувало проти самого перегляду, доводячи відсутність законних підстав для нього, тоді як у межах цього спору наполягає на необхідності такого перегляду та зменшення штрафу, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду розцінюється як недопустима суперечлива поведінка (venire contra factum proprium).
Підсумовуючи наведені вище обставини, колегія суддів суду апеляційної інстанції доходить висновку, що Комітет під час ухвалення Рішення від 23.10.2025 № 693-р керувався чинним законодавством та належним чином виконував свої повноваження. Підстави для визнання недійсним та скасування такого рішення відсутні, а позовні вимоги АТ «Рівнегаз» необґрунтовані та не підлягають задоволенню.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, апеляційний господарський суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (п.29 рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994).
Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, апеляційний господарський суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони є похідними від наведеного вище доводу щодо бази обчислення штрафу, не спростовують установлених обставин та не впливають на правильність вирішення спору.
Відповідно до частини першої ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, оскільки вони відповідають установленим обставинам, підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог як безпідставні й необґрунтовані, відхиляються, оскільки не підтверджуються доказами у справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія доходить висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2026 у справі №910/103/26 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
З огляду на залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини першої статті 275, статтями 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд 
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2026 у справі №910/103/26 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2026 у справі № 910/103/26 залишити без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Матеріали справи № 910/103/26 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.06.2026.

Головуючий суддя В.П. Іванов 

Судді Є.Ю. Пономаренко

С.Є. Чаплян