ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/183/26 

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Пригузи П.Д., 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін справу 
за позовом: Міжгірської селищної ради, код ЄДРПОУ - 04350910, 90000, Закарпатська область, смт. Міжгір`я, вулиця Шевченка, буд. 97,
до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю "Селена", код ЄДРПОУ - 14311560, 90000, Закарпатська область, смт. Міжгір`я, вулиця Незалежності, буд. 4,
про стягнення безпідставно збережених коштів,
Секретар судового засідання - Повідайчик Т.В. 
Учасники справи, що з`явились в судове засідання: 
від позивача - Борсенко О.В., адвокат, ордер серії АО №1222432 від 09.03.2026
від відповідача - не з`явився, 

в с т а н о в и в:
Зміст позовних вимог. 
Міжгірська селищна рада, код ЄДРПОУ - 04350910, звернулась до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю "Селена", код ЄДРПОУ - 14311560, з позовними вимогами стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою у розмірі 1 163 770.16 грн та сплаченого судового збору.

Обґрунтування позовних вимог. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на таке. 
1) Рішенням Міжгірської селищної ради від 25 січня 1996 року "Про передачу у постійне користування земельної ділянки" було вирішено: надати у постійне користування земельну ділянку площею 5.6327 га заводу "Селена" для ведення виробничих та господарських діяльностей. На підставі вказаного рішення заводу "Селена" було видано державний акт на право постійного користування землею площею 5.6327 га за №ІІ ЗК №002035 для ведення господарської діяльності. 
Надалі, рішенням Міжгірської селищної ради від 24 грудня 1998 року "Про вилучення і надання у користування земельних ділянок" було вирішено: вилучити 0.13 га земельної ділянки, що закріплена за об`єктом незавершеного будівництва від ВАТ "Селена", за згодою підприємства та передати у постійне користування СП "Карпатський горизонт", в зв`язку з переходом права власності на об`єкт незавершеного будівництва. 
24.04.2015 Міжгірська селищна рада розглянувши заяву ТДВ "Селена" рішенням №505 "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також для визначення площі та місця розташування земельної ділянки в натурі (на місцевості)" надала дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою ТДВ "Селена" на земельну ділянку площею 4.3590 га. 
24.04.2015 Міжгірська селищна рада розглянувши добровільну згоду ТДВ "Селена" рішенням №515 "Про відміну рішення ради" припинила право постійного користування землями та віднесла їх до земель запасу. 
14.08.2020 Міжгірська селищна рада прийняла рішення №537 "Про реєстрацію земельної ділянки", згідно якого проведено державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку площею 3.2778 га, кадастровий номер - 2122455100:01:020:0052. 
10.03.2020 Міжгірська селищна рада прийняла рішення №499 "Про надання згоди на поділ земельної ділянки площею 3.2778 га, кадастровий номер 2122455100:01:020:0052", після чого було сформовано 11 земельних ділянок в тому числі: - кадастровий номер 2122455100:01:020:0073 площею 2.8343 га, на якій розташовані будівлі ТДВ "Селена". 
2) Позивач вказує, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ТДВ "Селена" 21.10.2013 зареєстровано право власності на комплекс нежитлових будівель площею 2203.55 кв.м., який розташований за адресою: смт. "Міжгір`я", вул. Незалежності, буд. 4, на земельній ділянці комунальної власності Міжгірської селищної ради з кадастровим номером 2122455100:01:020:0073 площею 2.8343 га з видом цільового призначення 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком. 
За твердженням позивача, відповідач належним чином не оформив та не здійснив реєстрацію речових прав на земельну ділянку, на якій розташовані комплекс нежитлових будівель площею 2203.55 кв. м. 
Так, 15.12.2025 комісією Міжгірської селищної ради за результатами обстеження вказаної земельної ділянки було встановлено, що на земельній ділянці за вказаним вище кадастровим номером дійсно знаходиться комплекс нежитлових будівель. Земельна ділянка є огороджена, зокрема більша частина бетонною огорожею. На території наявний охоронник та спостерігаються сліди господарського використання вказаної земельної ділянки. 
3) Позивач вказує, що відповідно до положень законодавства у відповідача виник обов`язок оформити правовстановлюючі документи (договір оренди) на земельну ділянку в с-щі Міжгір`я по вул. Незалежності, 4, яка перебуває в його фактичному користуванні. Однак, після реєстрації права власності на комплекс нежитлових будівель, які знаходяться за даною адресою, відповідачем не було вжито заходів спрямованих на оформлення у встановленому порядку права користування земельною ділянкою, що призвело до неправомірного користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів протягом тривалого часу. Бездіяльність відповідача щодо невжиття передбачених законом заходів зі своєчасного оформлення права користування земельною ділянкою призвела до неодержання Міжгірською селищною радою доходів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою площею 2.8343 га у період з 01.01.2021 по 31.12.2025 року. 
За підрахунками позивача, за період 2021 - 2025 років сума недотриманої орендної плати складає 1 163 770.16 грн, яка підлягає примусовому стягненню з відповідача. 

Правова позиція відповідача у справі. 
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, хоча був своєчасно та в належний спосіб повідомлений про відкриття провадження у справі. Так, ухвала суду від 18.02.2026 була направлена до електронного кабінету відповідача та отримана ним 18.02.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи. 
Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. 
В пунктах 41-42 постанови Верховного Суду від 30.08.2022 у справі №459/3660/21 викладена правова позиція, що довідка про доставку документа в електронному вигляді до “Електронного кабінету” є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення.
Крім того, суд зазначає, що ним ухвалами від 20.03.2026, від 02.04.2026 та від 23.04.2026 витребовувався від відповідача відзив на позовну заяву. Відповідачем приписи ухвал не виконано та не подано на вимогу суду відзиву на позовну заяву. 
Отже, судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про необхідність явки в підготовче судове засідання та подачі відзиву. 
Відповідно до правової доктрини та ст. 2 та ст. 14 ГПК України суд керується засадами диспозитивності при здійсненні господарського судочинства. 
Учасникам справи процесуальний закон покладає тягар доказування на сторони, надаючи їм право виявляти процесуальну активність та ініціативу у розвитку процесу для досягнення мети правосуддя. 
Кожна сторона справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України). 
Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, яких суд вважає достатніми для ухвалення судового рішення. 
Суд виходить з презумпції правомірності правочину на підставі якого виникли правовідносини та обставин, оскільки відповідач, не зважаючи на вимоги господарського суду, без поважних причин відзиву не подав та не заперечив обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Відповідач згідно правил ст. 165 ГПК України позбавляється права заперечувати проти таких обставини під час розгляду справи по суті. 

Процесуальні дії суду. 
Ухвалою суду від 18.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судовий розгляд справи по суті. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. 
Ухвалою суду від 20.03.2026 розгляд справи відкладено. Витребувано від Позивача розрахунок ціни позову та докази про дій Позивача щодо укладання договору оренди земельної ділянки з Відповідачем з 2015 року після надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою до 01.01.2021 та після цієї дати до 31.12.2025 року. Постановлено відповідачеві - виконати вимоги господарського суду щодо надання відзиву на позовну заяву у строк до 27.03.2026 року.
Ухвалою від 02.04.2026 розгляд справи відкладено. Витребувано від позивача зазначені у мотивувальній частині вказаної ухвали докази, які подати до суду у строк до 13.04.2026 року. 
Ухвалою суду від 23.04.2026 розгляд справи по суті призначено на 15 травня 2026 року. Постановлено сторонам виконати приписи ухвали суду від 02.04.2026 в межах даної справи. 
15.05.2026 судом розглянуто справу по суті. Суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, встановивши час проголошення вступної та резолютивної частини рішення на 21.05.2026 року. Разом з тим, таке судове рішення не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Пригузи П.Д. у відрядженні. 
Відповідно, суд ухвалив та підписав повний текст рішення. 
Частиною 1 статті 240 ГПК України передбачено, що рішення суду (повне або скорочене) проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Під час проголошення повного рішення суду суд може оголосити лише його вступну та резолютивну частини та негайно вручити копії такого рішення учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України). 

Стислий виклад обставин справи, встановлених судом. 
Судом встановлено, що рішенням від Міжгірської селищної ради від 25 січня 1996 року надано у постійне користування земельну ділянку площею 5.63 га заводу "Селена" для ведення виробничих та господарських діяльностей. 
На підставі вказаного рішення заводу "Селена" було видано державний акт на право постійного користування землею площею 5.6327 га за №ІІ ЗК №002035 для ведення господарської діяльності. 
Надалі, рішенням Міжгірської селищної ради від 24 грудня 1998 року "Про вилучення і надання у користування земельних ділянок" було вирішено: вилучити 0.13 га земельної ділянки, що закріплена за об`єктом незавершеного будівництва від ВАТ "Селена", за згодою підприємства та передати у постійне користування СП "Карпатський горизонт", в зв`язку з переходом права власності на об`єкт незавершеного будівництва. 
24.04.2015 Міжгірська селищна рада розглянувши заяву ТДВ "Селена" рішенням №505 "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також для визначення площі та місця розташування земельної ділянки в натурі (на місцевості)" надала дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою ТДВ "Селена" на земельну ділянку площею 4.3590 га, яка знаходиться в межах населеного пункту в смт. Міжгір`я по вул. Незалежності, 4, для обслуговування нежитлових будівель та споруд, для надання такої в оренду. 
24.04.2015 Міжгірська селищна рада розглянувши добровільну згоду ТДВ "Селена" рішенням №515 "Про відміну рішення ради" припинила право постійного користування землями та дію п. 24 рішення 8 - ої сесії 22 - го скликання від 26 січня 1996 року "Про передачу у приватну власність та користування земельних ділянок" та віднесла їх до земель запасу. 
14.08.2020 Міжгірська селищна рада прийняла рішення №537 "Про реєстрацію земельної ділянки", згідно якого проведено державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку площею 3.2778 га, кадастровий номер - 2122455100:01:020:0052. 
10.03.2020 Міжгірська селищна рада прийняла рішення №499 "Про надання згоди на поділ земельної ділянки площею 3.2778 га, кадастровий номер 2122455100:01:020:0052". Після цього було сформовано 11 земельних ділянок в тому числі: кадастровий номер 2122455100:01:020:0073 площею 2.8343 га, на якій розташовані будівлі ТДВ "Селена". 
Вказане рішення зокрема ухвалено на підставі заяви від відповідача у справі ТДВ "Селена" від 20.07.2021 року. Так в такій заяві відповідач вказував, що у зв`язку із виробничою необхідністю ТДВ "Селена" прийняло рішення щодо виділення даного комплексу нежитлових будівель в окремі об`єкти нерухомого майна. З метою реалізації даного рішення, відповідач просив Міжгірську селищну рада надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 2122455100:01:020:0052 на 11 окремих земельних ділянок та поділу земельної ділянки з кадастровим номером 2122455100:01:010:0146 на 5 окремих земельних ділянок згідно плану-схеми. 
Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо СГД, номер інформаційної довідки - 462807628 від 04.02.2026 року, підтверджується, що відповідачу на праві власності належить об`єкт нерухомого майна, а саме комплекс нежитлових будівель, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 187624821224, який знаходиться за наступною адресою - Закарпатська область, Міжгірський район, смт. Міжгір`я, вул. Незалежності, буд. 4. Право власності на вказані об`єкти нерухомості зареєстроване за відповідачем - 21.10.2013 року. 
В матеріалах справи також міститься витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу - НВ - 0000168692026 від 05.02.2026 року. Згідно даних такого витягу, земельна ділянка з кадастровим номером 2122455100:01:020:0073, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, смт. Міжгір`я, вул. Незалежності, б/н, площею 2.8343 га, має цільове призначення 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком. 
Витягом №НВ-2100338712023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 21.07.2023 підтверджується нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2122455100:01:020:0073 у розмірі 7 935 366.82 грн. 
Витягом №НВ-9940993272024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 06.06.2024 підтверджується нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2122455100:01:020:0073 у розмірі 8 343 112.94 грн. 
Витягом №НВ-9982348342025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 17.10.2025 підтверджується нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2122455100:01:020:0073 у розмірі 9 340 522.68 грн. 
В матеріалах справи також міститься копія листа Держгеокадастру №6-28-0.221-353/2-26 від 12.01.2026 року "Про індексацію нормативної грошової оцінки земель за 2025 рік". В такому листі зазначено, що значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2025 рік становить 1.08 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь). 
Судом встановлено, що актом обстеження земельної ділянки №3 від 15 грудня 2025, складеним позивачем у справі, підтверджується, що проведено обстеження земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: селище Міжгір`я, вулиця Незалежності, 4. Таке обстеження проведено через використання земельної ділянки без оформлення документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою відповідно до вимог чинного законодавства, що в свою чергу створює неодержання доходів, у тому числі орендної плати до бюджету Міжгірської селищної ради. Загальна площа земельної ділянки - 2.8343 га. Форма власності - комунальна. В такому акті зазначено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майном ТДВ "Селена"21.10.2013 зареєстровано право власності на комплекс нежитлових будівель площею 2203.55 кв.м., який розташований за адресою: смт. Міжгір`я, вул. Незалежності, буд. 4, на земельній ділянці комунальної власності Міжгірської селищної ради з кадастровим номером 2122455100:01:020:0073 площею 2.8343 га з видом цільового призначення 11.02. При фактичному обстеженні встановлено, що на земельній ділянці за вказаним кадастровим номером дійсно знаходиться комплекс нежитлових будівель. Земельна ділянка є огороджена, зокрема більша частина бетонною огорожею. нА території наявний охоронник та спостерігаються сліди господарського використання вказаної земельної ділянки. 
Долученим до матеріалів справи розрахунком суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою за період з 01.01.2021 по 31.12.2025 підтверджується, що загальна сума безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 2122455100:01:020:0073 у період з 01.01.2021 по 31.12.2025 становить 1 163 770.16 грн. 
Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з листом №02-11/1197 від 12.12.2022 щодо необхідності укладення договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 2122455100:01:020:0073, розташованої за адресою смт. Міжгір`я, вул. Незалежності, 4, у зв`язку з розташуванням на вказаній земельній ділянці майна - комплексу нежитлових будівель площею 2203.55 кв. м. 
В матеріалах справи також міститься копія технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок щодо земельних ділянок, розташованих за адресою: смт. Міжгір`я, вул. Незалежності, б/н на території Міжгірської селищної ради Міжгірського району Закарпатської області, цільове призначення ділянок - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Така технічна документація розроблена зокрема на підставі рішення №499 від 10.03.2020 "Про надання згоди на поділ земельної ділянки площею 3.2778 га, кадастровий номер 2122455100:01:020:0052, розташованої за адресою: смт. Міжгір`я, вул. Незалежності, б/н, Міжгірського району, Закарпатської області. 
Судом також встановлено, що позивачем затверджувалось детальне планування території колишнього заводу "Селена" по вул. Незалежності в смт. Міжгір`я, Міжгірського району Закарпатської області, що підтверджується зокрема рішенням ради №714 від 25 травня 2017 року. 

Мотивувальна частина.
Правове обґрунтування і оцінка (висновки) суду. 
Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Положеннями ст. 11 ЦКУ передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 15 ЦКУ, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; зміна правовідношення; припинення правовідношення. 
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. 
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.202 ЦК). 
Статтею 204 ЦКУ передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною 2 статті 214 Цивільного кодексу України передбачено, що особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані.
Згідно положень ст. 509 ЦКУ, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. 
Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦКУ). 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦКУ). 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦКУ). 
Частиною 1 ст. 604 ЦКУ передбачено, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦКУ). 
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦКУ, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Статтею 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Згідно з ст. 615 ЦКУ, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.
Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 626 ЦКУ, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. 
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦКУ). 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦКУ). 
Згідно ст. 631 ЦКУ, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. 
Нормою ст. 638 ЦКУ передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Частиною 1 ст. 651 ЦКУ передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (ст. 653 ЦКУ). 
Згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України, суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. 
Згідно з ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача.
За змістом ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Статтею 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про оренду землі”, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України “Про оренду землі”).
Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюються відповідно до Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” (ст. 126 Земельного кодексу України).

Мотивована оцінка аргументів учасників. 
Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що на земельній ділянці з кадастровим номером 2122455100:01:020:0073, що перебуває у комунальній власності позивача і яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, смт. Міжгір`я, вул. Незалежності, б/н, площею 2.8343 га, має цільове призначення 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком, знаходиться нерухоме майно, яке належить відповідачу на праві приватної власності. Так, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо СГД, номер інформаційної довідки - 462807628 від 04.02.2026 року, підтверджується, що відповідачу на праві власності належить об`єкт нерухомого майна, а саме комплекс нежитлових будівель, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 187624821224, який знаходиться за наступною адресою - Закарпатська область, Міжгірський район, смт. Міжгір`я, вул. Незалежності, буд. 4. Право власності на вказані об`єкти нерухомості зареєстроване за відповідачем - 21.10.2013 року. 
Матеріали справи не містять доказів належного оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою, що знаходяться за адресою: Закарпатська область, смт. Міжгір`я, вул. Незалежності, буд. 4, на якій розташовані набуті відповідачем у власність 21.10.2013 нежитлові будівлі, шляхом укладення відповідних договорів оренди з Міжгірською селищною радою та державної реєстрації таких прав. 
Отже, оскільки після набуття у власність нежитлових будівель по вулиці вул. Незалежності, буд. 4, смт. Міжгір`я Закарпатської області та здійснення реєстрації новоствореної виділеної земельної ділянки, відповідач фактично користувався вказаною вище земельною ділянкою без достатніх правових підстав на це, то відповідно зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування земельною ділянкою, а тому такими діями відповідач порушив право позивача (власника земельних ділянок – на час виникнення спірних правовідносин) на отримання вказаних коштів. 
За таких обставин, суд зазначає, що порушені права позивача підлягають захисту в судовому порядку на підставі ст. 1212 Цивільного Кодексу України з врахуванням таких положень законодавства. 
Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України та п. 14.1.147. ст.14 Податкового кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, законодавець розмежовує поняття «земельний податок» та «орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності» в залежності від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.
Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України «Про оренду землі».
Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.
Згідно зі ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження відбулось за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Для кондиційних зобов`язань наявність вини набувача (зберігача) майна не є необхідною обставиною. Визначальним є наявність факту неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності. Набувач має обов`язок повернути майно, яке він безпідставно набув (зберігав), або його вартість.
Кваліфікація спірних правовідносин як зобов`язань у зв`язку із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, означає необхідність застосування норм, передбачених ст. ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України та правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати.
При кваліфікації відносин суд звертається до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, у постановах Верховного Суду від 12.04.2019 у справі № 922/981/18, від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20.
Крім цього, суд враховує, що особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. 
Водночас ЗК України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Відповідно до частин 1, 2 статті 120 цього Кодексу (у редакції, чинній на час набуття відповідачем права власності на нежитлову будівлю, розташовану на спірній земельній ділянці) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20. 
Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. 
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №22/207/15 і №922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №922/2413/19.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що Товариство з додатковою відповідальністю "Селена", як фактичний користувач земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 2122455100:01:020:0073 площею 2.8343 га, оскільки на такій розташовані його нежитлові будівлі, за період з 01.01.2021 по 31.12.2025 згідно наданого позивачем розрахунку боргу, без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок на час спірних правовідносин – Міжгірської селищної ради Закарпатської області зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування такою ділянкою, а тому відповідач зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач. 
Щодо розміру безпідставно збережених коштів за спірні періоди. 
Статтею 13 ЗУ «Про оцінку земель» регламентовано, що для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково. Нормативно-грошова оцінка земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років (стаття 18 Закону України «Про оцінку земель»).
Відповідно до ст. 20 ЗУ “Про оцінку земель”, за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються, як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною і міською радою. 
Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України “Про оцінку земель” витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20 вказувала, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період. 
Відповідно до ст. 14.1.125, 14.1.136 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною. Згідно зі ст. 284 Податкового кодексу України, органи самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території. 
Положеннями п.288.5.1 ст. 288 Податкового кодексу України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу для земельних ділянок, нормативно грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області;
Також згідно положень п. 288.5.2. ст. 288 Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Відповідно до пункту 289.1 статті 289 Податкового Кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок на 1 січня поточного року, за певною формулою (пункт 289.2 статті 289 Податкового Кодексу України). 
Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено приписами підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового Кодексу України. 
Суд враховує, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (постанови Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, від 08.08.2019 у справі № 922/1276/18, від 01.10.2019 у справі № 922/2082/18, від 06.11.2019 у справі № 922/3607/18). При цьому, чинне законодавство не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, формування такого здійснюється автоматично в режимі реального часу, тобто на час звернення заявника, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула (вказаний правовий висновок викладено у постанові ВС від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19).
Верховний Суд у справі №922/2060/20 вказує, що «витяг може бути доказом проведення оцінки та визначати дані про актуальну оцінку як на момент його видачі, так за попередній період, за умови, що нормативно-грошова оцінка була сталою і не зазнала змін у цей період». 
Витягом №НВ-2100338712023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 21.07.2023 підтверджується нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2122455100:01:020:0073 у розмірі 7 935 366.82 грн. 
Витягом №НВ-9940993272024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 06.06.2024 підтверджується нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2122455100:01:020:0073 у розмірі 8 343 112.94 грн. 
Витягом №НВ-9982348342025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 17.10.2025 підтверджується нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2122455100:01:020:0073 у розмірі 9 340 522.68 грн.

Висновки суду. 

Відповідач проти позову не заперечив, не подав будь-якого контррозрахунку розміру безпідставно збережених грошових коштів позивача. 
Перевіривши наданий розрахунок збитків, за наявними у справі матеріалами, суд дійшов висновку, що такий відповідає правовим приписам визначенню розміру стягнення коштів у спірних правовідносинах у зобов`язаннях, пов`язаних із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.
Відтак, суд задовольняє позовні вимоги позивача щодо стягнення грошових коштів у розмірі 1 163 770.16 грн. на користь позивача повністю. 
Згідно ч.2, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. 
Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. 
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
За приписами ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України», зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відтак з урахуванням усіх встановлених обставин та зроблених правових висновків, враховуючи аргументи позивача та подані ним докази, суд вказує, що існують підстави для задоволення позовних вимог позивача повністю. 
Розподіл судових витрат. 
Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відтак на Відповідача покладаються витрати зі сплати судового збору у розмірі 13 965.24 грн. 
Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Керуючись статтями 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд - 

у х в а л и в: 

1. Позовні вимоги задовольнити повністю. 

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Селена", код ЄДРПОУ - 14311560, 90000, Закарпатська область, смт. Міжгір`я, вулиця Незалежності, буд. 4, на користь Міжгірської селищної ради, код ЄДРПОУ - 04350910, 90000, Закарпатська область, смт. Міжгір`я, вулиця Шевченка, буд. 97, грошові кошти за користування земельною ділянкою у розмірі 1 163 770.16 грн (один мільйон сто шістдесят три тисячі сімсот сімдесят гривень 16 копійок). 

3. Судові витрати покласти на відповідача у справі. 

4. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Селена", код ЄДРПОУ - 14311560, 90000, Закарпатська область, смт. Міжгір`я, вулиця Незалежності, буд. 4, на користь Міжгірської селищної ради, код ЄДРПОУ - 04350910, 90000, Закарпатська область, смт. Міжгір`я, вулиця Шевченка, буд. 97, сплачений судовий збір у розмірі 13 965.24 грн (тринадцять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять гривень 24 копійок). 
Накази видати після набрання рішенням законної сили. 
На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.
Повне судове рішення складено та підписано 25.05.2025 року. 

Суддя Пригуза П.Д.