ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5061/26 Справа № 204/961/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д. Л. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Никифоряка Л.П., Халаджи О.В. 
за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Волноваської міської військово-цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності на житло, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Барановський Олександр Віталійович, 
на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 18 лютого 2026 року, -

В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
03 лютого 2026 року до Чечелівського районного суду міста Дніпра звернулась ОСОБА_1 з позовом до Волноваської міської військово-цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності на житло.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 18 лютого 2026 року провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Волноваської міської військово-цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності на житло - закрито. Роз`яснено позивачу, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
25.02.2026 року від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Барановський Олександр Віталійович, надійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування ухвали Чечелівського районного суду міста Дніпра від 18 лютого 2026 року у справі №204/961/26 та прийняття нового рішення про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що підстави звернення до суду у цій справі є принципово іншими від справи №204/5545/25, а саме:
оригінали правовстановлюючих документів втрачені під час вимушеної евакуації з тимчасово окупованої території;
у позивача наявні виключно скановані копії документів;
отримання дублікатів або архівних копій є об`єктивно неможливим, оскільки реєстрові книги та архіви БТІ знаходяться на тимчасово окупованій території та не евакуйовані.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України не надходив.

СУДОВІ ВИКЛИКИ
Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.87-91). Від представника Волноваської міської військово-цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра від 16 вересня 2025 року по справі № 204/5545/25 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Волноваської міської військово-цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 17 жовтня 2025 року (посилання у ЄДРСР - https://reyestr.court.gov.ua/Review/130291585).
Предметом позову по справі №204/5545/25 було визнання права власності на нерухоме майно, а саме - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
В даній справі предметом позову є аналогічні вимоги, про визнання права власності на нерухоме майно, а саме - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог по справі № 204/5545/25 позивачка посилалась на ст. 392 ЦК України та той факт, що державним реєстратором їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності.
В даній справі в обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на ст. 392 ЦК України та на той факт, що державним реєстратором їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності.
Сторонами по обом справа є позивач - ОСОБА_1 , та відповідач - Волноваська міська військово-цивільна адміністрації Волноваського району Донецької області.
Таким чином, судом встановлена тотожність предмета та підстав позову з приводу спору між тими самими сторонами.
Надаючи оцінку доводам представника позивачки про нетотожність предмета та підстав позову судом першої інстанції їх не взято до уваги та відхилено, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та встановленими судом обставинами. При цьому, наявність факту відмови державного реєстратора прав на нерухоме майно 15 грудня 2025 року, тобто після ухвалення судом рішення 16 вересня 2025 року по справі № 204/5545/25, не впливає на обґрунтування підстав позову, оскільки предмет та підстави позову залишилися незмінними. У обох справах позивачка просила визнати за нею право власності на нерухоме майно на підставі ст. 392 ЦК України з посиланням на той факт, що воно не визнається іншими особами та у проведенні державної реєстрації прав йому відмовляють.

Крім того, судом першої інстанції не прийнято до уваги як недоведені посилання представника позивачкит на той факт, що за результатами розгляду заяви позивача від 25 листопада 2025 року, реєстраційний номер 70144167, рішенням державного реєстратора № 82405905 від 15 грудня 2025 року було відмовлено у проведенні реєстраційних дій з підстав відсутності оригіналів правовстановлюючих документів, оскільки з рішення державного реєстратора №82405905 від 15 грудня 2025 року вбачається, що підставою для відмови було те, що оскільки право власності на спірну квартиру виникло до 01 січня 2013 року, та у процесі розгляду заяви державним реєстратором не було отримано документального підтвердження державної реєстрації такого права у зв`язку з відсутністю доступу до відповідних реєстрових книг та реєстраційних справ, було направлено запит до Волноваської міської військово-цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області встановлено, та отримано відповідь, що доступ до реєстрових книг та реєстраційних справ, зберігачем яких є Товариство з обмеженою відповідальністю «Волноваське бюро технічної інвентаризації», відсутній, оскільки підприємство та його архівна документація не були евакуйовані та перебувають на тимчасово окупованій території.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про закриття провадження у справі, оскільки судом встановлено, що набрало законної сили рішення суду, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З таким висновком погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.
Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі №761/7978/15-ц вказано, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.
Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17).
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається.
Разом із тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15).
За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Визначаючи підстави позову як елементи його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.
Європейський суд з справ людини у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової визначеності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, оскільки вищезазначені позови є тотожними, тому провадження по справі закрито законних підставах.
Доводи апеляційної скарги цього висновку суду не спростовують і не дають підстави для скасування ухвали суду, яку постановлено з дотриманням вимог закону.

При таких обставинах колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Барановський Олександр Віталійович, залишити без задоволення.
Ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 18 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 19.05.2026 року.

Судді: