Справа № 697/474/26 
Провадження № 2/697/558/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2026 року м. Канів
Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі головуючого судді Сивухіна Г.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін матеріали цивільної справи за позовом ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України,
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» звернулося зі збільшеними в подальшому вимогами за позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17.11.2010 по справі № 2-569/2010 було, зокрема, в рахунок погашення за кредитним договором в сумі 28336,94 доларів США (еквіваленту гривні 288393,13 грн) звернуто стягнення на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом. Також розірвано кредитний договір № 354411/5791/0501-7 від 21.05.2007.
У подальшому ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.05.2011 було виправлено в мотивувальній та резолютивній частині рішення допущену описку в загальній сумі розміру заборгованості, а саме зазначено розмір заборгованості в сумі 32561, 90 доларів США (еквівалент у гривні 265379,49 грн.).
18.01.2028 ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області було видано дублікат виконавчого листа та поновлено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі № 2-569/2010.
Право вимоги за кредитним договором, на підставі договорів відступлення, отримав позивач.
Оскільки станом на дату подачі позову рішення суду боржником не виконане, позивач звернувся з позовом про стягнення 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України.
09.04.2026 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, згідно яких просив стягнути з відповідача 2386,84 доларів США.
Ухвалою судді від 25.03.2026 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, які беруть участь у справі.
Відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження, позовної заяви з додатками за зареєстрованою адресою. Відзив на позов не надходив.
Суд, дослідивши та вивчивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17.11.2010 по справі № 2-569/2010 було зокрема, в рахунок погашення за кредитним договором в сумі 28336,94 доларів США (еквіваленту гривні 288393,13 грн) звернуто стягнення на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом. Також розірвано кредитний договір №354411/5791/0501-7 від 21.05.2007.
У подальшому ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.05.2011 було виправлено в мотивувальній та резолютивній частині рішення допущену описку в загальній сумі розміру заборгованості, а саме зазначено розмір заборгованості в сумі 32561, 90 доларів США (еквівалент у гривні 265379,49 грн.).
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.01.2018 було видано дублікат виконавчого листа та поновлено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі № 2-569-2010.
28 квітня 2023 року між Акціонерним товариством «РАЙФАЙЗЕН БАНК» та Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-60, на підставі якого АТ «ОКСІ БАНК» набуло право вимоги за Кредитним договором № 354411/5791/0501-7 від 21.05.2007, який укладено між ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та ОСОБА_1 .
28 квітня 2023 року між Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-60-1, підставі якого ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло право вимоги за Кредитним договором 354411/5791/0501-7 від 21.05.2007, який укладено між ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛ та ОСОБА_1 .
10 травня 2023 року між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» укладено Договір про відступлення прав за договорами іпотеки/застави, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстровано за реєстрованим № 142, на підставі якого було відступлено право Іпотекодержателя за Договором іпотеки, посвідченого 21 травня 2007 року Лагутінською Є.П., приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .
В подальшому, АТ «ОКСІ БАНК» набуло право вимоги на підставі Договору про відступлення прав за договорами іпотеки/застави від 10 травня 2023 року, укладеного між АТ «ОКСІ БАНК» та АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 143.
Таким чином, на момент подання позовної заяви про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат, у ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» наявні всі підтвердження переходу прав вимоги від Кредитора за Кредитним договором № 354411/5791/0501-7 від 21.05.2007 та договором Іпотеки №354411/5791/0501-71 від 21.05.2007.

Вимоги позивача про стягнення відсотків на підставі ст. 625 ЦК України не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

По-перше,
Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, у статті 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правового висновку, зробленого Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та правового висновку у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України, поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.
Отже Верховним Судом підтверджено, що положення ст. 625 ЦК України поширюються виключно на грошові зобов`язання, які можуть виникати як із зобов`язальних, так і з деліктних зобов`язань.
Натомість, як зазначено вище рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17.11.2010, грошове зобов`язання за кредитним договором 354411/5791/0501-7 від 21.05.2007 було припинено, а сам кредитний договір розірвано. Судом було визначено розмір заборгованості за кредитним договором та звернуто стягнення на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки.
Отже між АТ «РАЙФАЙЗЕН БАНК» та ОСОБА_1 після рішення суду припинилися грошові зобов`язання за кредитним договором (кредитний договір розірвано, та звернуто стягнення на предмет іпотеки), та виникли правовідносини по зверненню стягнення на предмет іпотеки, що унеможливлює застосування до останніх положень ст. 625 ЦК України.

По-друге, 
Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України, нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16.
У статті 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.
За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.
З аналізу глави 50 ЦК України, яка врегульовує питання припинення зобов`язання, слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 64 постанови від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18.
У випадку порушення учасником правовідносин умов правочину внаслідок невиконання взятих на себе обов`язків інша сторона має можливість захистити свої права (зокрема, у судовому порядку), а регулятивні правовідносини трансформуються в охоронні, тобто такі, що захищені судовим рішенням.
У Законі України «Про виконавче провадження», поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1).
Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції, яка гарантує право на справедливий суд.
Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції, заява №183571/91» (Case of Hornsby v. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невідокремним складником права кожного на судовий захист і охоплює визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини).
Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, підстави переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, право стягувача, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання на звернення із заявою про поновлення такого строку до суду визначені у статті 12 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.
Оскільки право на примусове виконання обмежене строком пред`явлення виконавчого документа до виконання, то в разі пропуску такого строку, у тому числі після поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, право на примусове виконання судового рішення вважається остаточно втраченим. 
Держава більше не забезпечує реалізацію цього рішення через виконавчу службу. Це означає, що рішення стає таким, яке не можна виконати примусово. У такому випадку за загальним правилом судове рішення про стягнення боргу не припиняє самого зобов`язання (борг як цивільно-правовий обов`язок формально продовжує існувати), але реалізація цього зобов`язання неможлива через примусове виконання.
Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад установлений законом строк, що порушило б принцип правової визначеності як один з основоположних аспектів верховенства права.
Cплив строків пред`явлення виконавчого листа до виконання є законним правом боржника уникнути притягнення до цивільно-правової відповідальності після закінчення певного періоду після видачі судом виконавчого документа.
Ці строки забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав боржників.
Суд гарантує право на справедливий суд як стягувачу, так і боржнику, оскільки має враховувати не лише майнові інтереси стягувача, а й захищати права та інтереси боржника, який у такому випадку правомірно протягом тривалого періоду міг розраховувати на відсутність загрози примусового виконання рішення та притягнення до відповідальності за його невиконання.
Отже, зобов`язання зі сплати боргу, яке засвідчене судовим рішенням про його примусове стягнення, строк пред`явлення виконання за яким пропущено і після його поновлення судом, а можливість його виконання втрачена, не може вважатися припиненим у матеріально-правовому сенсі (може бути виконаним добровільно боржником). Проте таке зобов`язання вважається тим зобов`язанням, вимоги за яким позбавлені примусового захисту, проте добровільне виконання яких визнається належним.
У такому випадку до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не можна застосовувати правила частини другої статті 625 ЦК України.
За протилежним (іншим) підходом буде складатися нерозумна ситуація, за якою після втрати права на примусове виконання судового рішення про стягнення основного боргу і припинення можливості його реалізації, зокрема у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа для виконання і відмови в поновленні цього строку судом, за обставин неможливості виконання захисту основної вимоги (про стягнення основної суми боргу) кредитор зберігатиме можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на невиконувану вимогу, що суперечитиме принципу правової визначеності.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2026 по справі № 754/511/23.
Оскільки ухвалою Канівського міськрайонного суду від 18.01.2018 було поновлено строк пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі № 2-596/2010, строк пред`явлення його до виконання сплинув 18.01.2021.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:
1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;
2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
Відповідно до п.п. 4 п. 10-2 розділу XIII ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України «Про виконавче провадження», Тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX: ... визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану;
Оскільки строк пред`явлення виконавчого документу закінчився 18.01.2021, а воєнний стан введено 24.02.2022, строк пред`явлення не міг бути перерваний, оскільки він закінчився до введення воєнного стану.
Судових рішень про поновлення строку пред`явлення до виконання після спливу поновленого строку позивачем не надано.
Доказів перебування на виконанні вказаного виконавчого листа, станом на день звернення до суду - 25.02.2026, позивач не надав.
Отже, на момент розгляду справи, можливість примусового виконання зобов`язання, яке засвідчене судовим рішенням (звернення стягнення на предмет іпотеки) втрачена.
Таким чином, факт не перебування виконавчого листа за основним борговим зобов`язанням на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби за відсутності судового рішення про поновлення строку для пред`явлення його до виконання, (строк дії якого чинний на момент звернення з позовом) унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України, оскільки вказана норма підлягає застосуванню судом лише за грошовим зобов`язанням, яке підлягає виконанню.
Враховуючи наведене, позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.
Керуючись ст.ст. 13,81,141,259,263-265,354 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення суду складено 28.04.2026.

Суддя Г . С . Сивухін