ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3760/26 Справа № 214/1201/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сіденко С.І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/1201/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Акуленка В.В., Остапенко В.О.

сторони:
позивач -  Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1 на заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2025 року, яке ухвалено суддею Сіденком С.І.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 29 травня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (надалі - ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 16.10.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «Аванс Кредит» укладено кредитни й договір №21702-10/2023, за умовами якого позичальник зобов`язався виконувати умови договору, повернути кошти, сплатити відсотки за їх користування, але не виконав свого обов`язку щодо повернення кредиту, має заборгованість. 
29.03.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги №29032024, за умоваим якого позивач набув право вимоги за кредитним договором №21702-10/2023 від 16.10.2023.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд: стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором №21702-10/2023 від 16.10.2023 у загальному розмірі 20600 грн, з яких: 4000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 16600 грн – заборгованість за відсотками та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
Заочним рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №21702-10/2023 від 16 жовтня 2023 року у розмірі 20600 гривнь.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 2422,40 грн на відшкодування сплаченого судового збору.
Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2025 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення сду залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що 22.11.2023 було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким внесено зміни до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» та доповнено п.17 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, відповідно до п.17 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів 1,5%. Застосування денної процентної ставки у більшому розмірі порушує право апелянта, як споживача кредитних послуг, а тому при вирішенні даного спору, за таких обставин, підлягає врахуванню денна процентна ставка в максимальному розмірі, що імперативно обмежена Законом України «Про споживче кредитування»: з 24.12.2023 до 22.04.2024 – не більше 2,5 %, з 23.04.2024 по 20.08.2024 – 1,5%, а з 21.08.2024 – 1%.
Також, вказує на те, що суд не повідомив його належним чином про час та місце розгляду справи.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Ціна позову у даній справі становить 20 600 гривень 00 копійок, що менше тридцятирозмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а, згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, в редакції станом на час подання апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16.10.2023 відповідач ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Аванс Кредит» кредитний договір № 21702-10/2023, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 4000,00 грн, зі сплатою 2,50 % на день за користування кредитом. Строк користування кредитом: 16 жовтня 2023 року по 09 жовтня 2024 року.
Заборгованість за кредитним договором становить 20600,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4000 грн, заборгованість за відсотками 16600 грн.
29 березня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу №29032024, за умовами якого ТОВ «Аванс Кредит»» відступило позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» право вимоги до боржників, у тому числі і до ОСОБА_1 , що підтверджується записом в Реєстрі боржників до договору факторингу.
Задовольняючи позовні вимоги  ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про стягнення заборгованості за Кредитним договором №21702-10/2023 від 16 жовтня 2023 року, суд першої інстанції виходив з факту отримання позичальником ОСОБА_1 кредитних коштів та неналежного виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, й права позивача, як нового кредитора, у зв`язку з цим, вимагати від відповідача повернення заборгованості за кредитним договором. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначеніу ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України).
За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Судом першої інстанції правильно встановлено та не оспорюється в апеляційній інстанції, що 16.10.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «Аванс Кредит» в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом (одноразовим ідентифікатором, надісланим на номер телефону позичальника) було укладено кредитний договір № 21702-10/2023,
За умовами договору відповідач отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 4000,00 грн, який ним не повернуто, станом на час зверенння позивача до суду з даним позовом, а тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту становить 4000 грн, й цей розмір в апеляційній скарзі не оспорюється.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Отже, у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.
Як слідує з матеріалів справи, відповідач отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 4000,00 грн, зі сплатою 2,50 % на день за користування кредитом. 
Строк користування кредитом: 16 жовтня 2023 року по 09 жовтня 2024 року.
Умови договору про споживчий кредит відповідають законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому частиною першою статті 1054 ЦК України. 
У даній справі проценти за користування кредитом, які позивач просить стягнути з відповідача, нараховані за період з 16 жовтня 2023 року по 29 березня 2024 року (а.с. 47-50), тобто виключно у межах строку дії кредитного договору та не є мірою відповідальності за невиконання боргових зобов`язань позичальником.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Тобто, з 24.12.2023 по 22.04.2024 процентна ставка заа договором споживчого кредиту має становити не більше 2,5 %, з 23.04.2024 по 20.08.2024 – 1,5%, а з 21.08.2024 – 1%.
З наданих позивачем до суду першої інстанції розрахунків заборгованості видно, що процентна ставка у період з 16 жовтня 2023 року по 29 березня 2024 року не перевищувала 2,5%, крайні дати нарахування процентів не відповідають початку періоду зниження відсоткової ставки до 1,5% та 1%, тому розрахунки узгоджуються із нормами законодавства.
Таким чином, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що первісним кредитором порушено вимоги Закону України «Про споживче кредитування» щодо розміру денної процентної ставки.
Позивач підтвердив факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів та виникнення заборгованості за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань. 
Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту (позики) відповідач суду першої та апеляційної інстанції не надав, також не подав належних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості чи контррозрахунку суми заборгованості.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку про задоволення вимог ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», як нового кредитора на підставі договору факторингу №29032024, та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляд справи без належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, копія позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі, які направлялися судом на адресу реєстрації місця проживаня відповідача ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, повернуто на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 93).
Згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли своє підтвердження, оскільки повернення судової кореспонденції, яка була направлена за адресою місця проживання ОСОБА_1 , що зареєстрована у встановленому законом порядку, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», вважається належним врученням судового повідомлення про призначення справи до розгляду.
З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду, в оскаржуваній частині, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Повне судове рішення складено 11 травня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: