КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №756/17425/25 Головуючий у І інстанції - Андрейчук Т.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/9150/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 червня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2026 року 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 

установив:

У жовтні 2025року ТОВ «ФК Єврокредит» звернулось до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивувало тим, що 21 липня 2021 року між АТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank №TDB2021.0011.20754, згідно з яким банком відкрито відповідачу поточний рахунок, видано платіжну картку та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок.
Відповідач належним чином не виконувала зобов`язання, взяті на себе за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року №TDB2021.0011.20754, допустила заборгованість у сумі 28680,06 грн., у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 9967,68 грн., проценти за користування кредитом у сумі 18712,38 грн.
За договором про відступлення прав вимоги від 03 вересня 2024 року №GL1N426240 АТ «МЕГАБАНК» відступило ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» право вимоги до позичальниці ОСОБА_1 за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року №TDB2021.0011.20754.
Зі свого боку на підставі договору від 27 грудня 2024 року №1/12 ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» відступило право вимоги до ОСОБА_1 на його, ТОВ «ФК «Єврокредит» користь.
Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року №TDB2021.0011.20754 у сумі 28680,06 грн., судовий збір у сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11200 грн.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2026 року зазначений вище позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Єврокредит» заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року №TDB2021.0011.20754 у сумі 28680,06 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 9967,68 грн., заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 18712,38 грн., судовий збір у сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій вказує на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що жодним доказом, що наданий позивачем разом із позовною заявою, не доказано: укладення кредитного правочину від 21.07.2021 №TDB.2021.0011.20754 між нею та АТ «Мегабанк»; надання (перерахування) АТ «Мегабанк» їй коштів у кредит за Кредитним договором від 21.07.2021 №TDB.2021.0011.20754; відступлення права вимоги до неї на користь позивача за Договорами про відступлення прав вимоги; наявність у неї будь-якої заборгованості перед позивачем. 
Усі твердження позивача є надуманими, бездоказовими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, суб`єктивних міркуваннях позивача, та не доведені документально.
Надані позивачем виписки по рахунку є недостовірними, неналежними та недопустимими доказами у справі, та мали бути виключені із числа доказів. Єдиними письмовими доказами, що можуть доводити отримання грошових коштів та наявність заборгованості, є оригінали первинних фінансово-господарських документів, які не були надані позивачем.
Вказує, що позивачем не надано суду достовірні докази відступлення права вимоги до неї та дійсності такої вимоги. Жодних повідомлень про відступлення права грошової вимоги вона не отримувала від позивача та/або АТ «Мегабанк» чи ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс». Також позивачем не надано доказів, що таке повідомлення було їй надіслане.
Просила суд, скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2026 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.
Згідно ч.13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що30 липня 2021 року ОСОБА_1 підписала заяву-договір (індивідуальна частина) №TDB2021.0011.20754 від 21 липня 2021 року про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, паспорт споживчого кредиту, засвідчивши прийняття в повному обсязі публічної пропозиції АТ «МЕГАБАНК» на приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, що розміщений на місці інформування клієнта та на сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua та в мережі Інтернет www.todobank.ua; згоду з умовами договору та додатками до нього; укладення з банком шляхом приєднання до договору, який складається з публічної частини договору, що розміщена на місці інформування клієнта та на сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua та в мережі Інтернет www.todobank.ua, та індивідуальної частини договору, а саме: заяви-договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому.
Тобто, між сторонами справи укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року
№TDB2021.0011.20754, який є змішаним договором та містить елементи різних договорів, зокрема договорів банківського рахунку та договору про споживчий кредит.
За умовами договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року №TDB2021.0011.20754 АТ «МЕГАБАНК» зобов`язалось відкрити ОСОБА_1 поточні банківські рахунки у гривні, доларі США та євро, видати їй банківську картку платіжної системи Visa International Gold Rewards та надати позичальнику ОСОБА_1 кредит шляхом сплати з карткового рахунку платежів ОСОБА_1 , здійснення її розрахункових операцій та видачі їй готівки на суму, що не перевищує залишку на цьому рахунку, але в межах доступного ліміту кредитної лінії. Сума максимального кредитного ліміту - 200000 грн.; строк, на який надається кредит, - 12 місяців, базова процентна ставка - 56% річних, пільгова - 0,0001% річних.
На виконання умов договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року №TDB2021.0011.20754 АТ «МЕГАБАНК» надано ОСОБА_1 кредит.
Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 належним чином не виконала умови договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, допустила заборгованість у сумі 28680,06 грн., у тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 9967,68 грн., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 18712,38 грн.
09 липня 2024 року відбувся електронний аукціон з продажу активів АТ «МЕГАБАНК», зокрема прав вимоги за кредитними договорами, переможцем якого стало ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс», що засвідчується протоколом електронного аукціону №GFD001-UA-20240618-01260. 31 липня 2024 року ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» сплатило АТ «МЕГАБАНК» грошові кошти за придбані на електронному аукціоні права вимоги за кредитними договорами.
03 вересня 2024 року АТ «МЕГАБАНК» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» (новий кредитор) уклали договір про відступлення прав вимоги №GL1N426240. Згідно з цим договором первісний кредитор відступив право вимоги до позичальника ОСОБА_1 за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року №TDB2021.0011.20754. Наведені обставини підтверджуються витягом з додатку №1 до договору № GL1N426240.
На підставі договору про відступлення прав вимоги від 27 грудня 2024 року №1/12 ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» (первісний кредитор) відступило ТОВ «ФК «Єврокредит» (новий кредитор) право вимоги до ОСОБА_1 за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 21 липня 2021 року №TDB2021.0011.20754, що підтверджується витягом з додатку №1 до договору №1/12. На виконання договору про відступлення прав вимоги від 27 грудня 2024 року №1/12 новий кредитор сплатив первісному кредитору за придбані права грошової вимоги грошові кошти у сумі, визначеній у договорі.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів факт надання коштів позичальнику, оскільки надав відповідні докази (зокрема виписки за рахунками позичальника), та надані позивачем розрахунок кредитної заборгованості підтверджено належними доказами. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується, зокрема, попереднім підписанням кредитного договору та ознайомлення з його умовами, в результаті чого позичальник взяла на себе зобов`язання повернення кредиту, які вона не виконала в повному обсязі, тобто не здійснювала часткові та своєчасні погашення.
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
У відповідності до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).
Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
Частина 1 ст.1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України обумовлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положенням ст.611 ЦК України визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.77-80 ЦПК України).
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, наявними у справі доказами підтверджено укладення та підписання відповідачем Заяви-договору №TDB2021.0011.20754від 21.07.2021 року про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, користування відповідачем кредитними коштами та неналежне виконання взятих на себе відповідачем зобов`язань.
Відповідач, розмір заборгованості по кредиту, по процентах та по інших нарахуваннях, які були передбачені договором й розрахунки, не спростувала, не надала доказів на підтвердження сплати коштів чи доказів на підтвердження відсутності боргу, в зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у позивача відповідно до вимог ст.ст.1048, 1050 ЦК України виникло право на стягнення з відповідача доведеної суми заборгованості за укладеним договором в загальній сумі 28680,06 грн., яка складається з нарахованої банком заборгованості за тілом кредиту та процентами, які узгоджені між сторонами умовами кредитного договору.
Щодо твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що в матеріалах справи відсутні докази про укладення кредитного договору, відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження отримання нею кредитних коштів, наявності у неї заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд зазначає таке.
Заява-Договір №TDB2021.0011.20754 від 21.07.2021 року про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, Паспорт споживчого кредиту підписані ОСОБА_1 власноручно. Справжність підпису позичальника ОСОБА_1 на цьому договорі не спростована, а тому цей договір є чинним та відсутні підстави для визнання його нікчемним.
Такий договір є укладеним, оскільки дотримано вимоги до письмової форми (укладений шляхом підписання документу) і сторони, таким чином, дійшли згоди щодо істотних умов, притаманних даному виду договору.
Первісний кредитор АТ «МЕГАБАНК» виконало свої зобов`язання за Договором, відкривши відповідачу рахунки, видавши платіжну картку та здійснивши перерахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача в межах ліміту кредитної лінії, що підтверджується виписками з особового рахунку ОСОБА_1 за період з 21.07.2021 по 02.12.2022 та з 03.12.2022 по 03.09.2024, відкритим відповідачу у АТ «МЕГАБАНК».
Відповідно до довідки-розрахунку та розрахунку заборгованості, загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №TDB2021.0011.20754 від 21.07.2021 року станом на 03.09.2024 року складає 28680,06 грн., що складається з заборгованості за основним боргом9967,68 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 18712,38 грн.
Отже, факт надання кредитних коштів підтверджується відповідними письмовими доказами.
Постанова Верховного Суду від 12 грудня 2024 року у справі №298/825/15-ц зазначає, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, надані виписки за рахунками позичальника повинні бути досліджені судами з наданням оцінки у сукупності з іншими зібраними у справі доказами на предмет обставин видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у розрахунку позивача.
У постанові Верховного Суду від 06 листопада 2018 року у справі №910/1580/18 сформульовано висновок про те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (зазначений правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21).
Враховуючи викладене, наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписка по рахунку відповідача містять ідентичні відомості щодо руху коштів за кредитним зобов`язанням.
Також, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про не підтвердження переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 .
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України)
Оскільки, АТ «МЕГАБАНК» відступило право вимоги до відповідача за кредитним договором №TDB2021.0011.20754 від 21.07.2021 року ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс», а у подальшому ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» - ТОВ «ФК «Єврокредит», тому відповідач несе відповідальність за виконання зобов`язань за кредитним договором перед новим кредитором - позивачем, у тому обсязі, що і перед первісним кредитором.
Позивач для підтвердження переходу прав вимоги до боржника ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором надав належні та допустимі докази, зокрема протокол аукціону, договори про відступлення прав вимоги, витяги з реєстрів договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, платіжні інструкції.
При цьому неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору, за умови невиконання боржником грошового зобов`язання, не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.
Також скаржником не обґрунтовано та не наведено мотивів ставлення нею під сумнів наявних в матеріалах справи копій, не зазначено про їх невідповідність оригіналам у зв`язку з можливою сфальшованістю чи суперечністю, а тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
За встановлених обставин справи та вимог закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №TDB2021.0011.20754 від 21.07.2021 року в сумі 28680,06 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 9967,68 грн., заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 18712,38 грн.
Доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором №TDB2021.0011.20754 від 21.07.2021 року відповідачем суду не надано та матеріали справи цього не містять.
Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.
Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2026 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба