УХВАЛА
25 травня 2026 року
м. Київ

справа № 372/854/13-ц
провадження № 61-6950ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 квітня 2026 року за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів, 
ВСТАНОВИВ:
Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 червня 2013 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») задоволено.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 204413-CRED від 31 січня 2008 року в розмірі в розмірі 44 768,88 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТКБ «ПриватБанк» судові витрати 
в розмірі 223,85 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати 
в розмірі 223,85 грн. 

10 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в якій просила суд визнати виконавчий лист від 24 жовтня 2013 року № 372/854/13-ц, виданий Обухівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № 204413-CRED 
від 31 січня 2008 року в розмірі 44 768,88 грн та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 223,85 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 02 квітня 2025 року 
у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 23 лютого 2026 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, текст якої містив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області 
від 02 квітня 2025 року залишено без руху.
Роз`яснено заявнику, що якщо заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження не буде подано в зазначений судом строк або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані судом неповажними, то у відкритті апеляційного провадження судом буде відмовлено у порядку, встановленому статтею 358 ЦПК України.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою з порушенням процесуального строку.

Суд апеляційної інстанції вказав, що у матеріалах справи міститься розписка ОСОБА_1 про отримання ухвали Обухівського районного суду Київської області від 02 квітня 2025 року - 18 квітня 2025 року.

07 квітня 2026 року ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху засобами поштового зв`язку подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 квітня 2026 року відмовлено 
у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 02 квітня 2025 року 
за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, Київський апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 не наведені обґрунтовані причини поважності пропуску строку апеляційного оскарження, що не залежали від волі заявника і дійсно були пов`язані з істотними перешкодами та труднощами, що об`єктивно ускладнювали можливість позивача (заявника) своєчасно звернутися до суду у визначений законом строк або аргументи, які б свідчили про дотримання ним такого строку.

20 травня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду 
від 30 квітня 2026 року (надійшла до суду 22 травня 2026 року), в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції постановив процесуальну ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження без урахування всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення питання поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, з порушення норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Ухвала суду апеляційної інстанції є невмотивованою та такою, що не відповідає нормам діючого законодавства.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Із оскаржуваного судового рішення, доданих до скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваної ухвали.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, 
а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень 
у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову 
в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу 
в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства 
є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.
Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів 
з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску 
з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини п`ятої статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою 
в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
Європейський Суд з прав людини зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «DeGeouffre dela Pradellev. France» 
від 16 грудня 1992 року).
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.
Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й у рішеннях 
у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 8 листопада 2005 року.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 02 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду Обухівського районного суду Київської області від 02 квітня 2025 року отримана ОСОБА_1 18 квітня 2025 року, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи.

Не погоджуючись з рішенням суду, 23 лютого 2026 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, текст якої містив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 вказувала, що повний текст рішення оскаржуваної ухвали не було вручено ОСОБА_1 або її представнику у день її постановлення, у зв`язку 
з чим вона змушена була звернутися до суду першої інстанції з клопотанням про надання копії ухвали. У зв`язку з чим просила поновити строк на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, 
а саме - для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження 
із зазначенням інших підстав для його поновлення.

07 квітня 2026 року ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху через засоби поштового зв`язку подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому вказала, що причиною пропуску строку стало не одне ізольоване явище, а сукупність взаємопов`язаних об`єктивних обставин: воєнна небезпека у місці проживання, вимушений тимчасовий виїзд до іншої області, нестабільні побутові умови у місці тимчасового перебування, регулярні відключення електроенергії та перебої 
зі зв`язком, ускладнений доступ до документів та правової допомоги. У своїй сукупності ці обставини істотно перешкоджали своєчасному вчиненню процесуальної дії.

Учасник судового процесу зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 квітня 2026 року відмовлено 
у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 02 квітня 2025 року.

Суд апеляційної інстанції вірно вказав, що в матеріалах справи міститься розписка ОСОБА_1 про отримання нею 18 квітня 2025 року ухвали Обухівського районного суду Київської області від 02 квітня 2025 року. Отже останнім днем подання апеляційної скарги перший робочий день після вихідного дня - 05 травня 2025 року. 

Із апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернулася лише 23 лютого 2026 року (тобто більше ніж через 9 місяців).

Київський апеляційний суд дійшов правильного висновку, що посилання 
ОСОБА_1 на такі обставини, як воєнна небезпека у місці проживання, вимушений тимчасовий виїзд до іншої області, нестабільні побутові умови у місці тимчасового перебування, регулярні відключення електроенергії та перебої зі зв`язком, ускладнений доступ до документів та правової допомоги не є об`єктивно непереборними і пов`язаними з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій. 

У своїй сукупності ці обставини істотно перешкоджали своєчасному вчиненню процесуальної дії, однак не можуть бути взяті до уваги як об`єктивно непереборні протягом багатьох місяців, оскільки перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, стосовно того що воєнна небезпека у місці проживання, вимушений тимчасовий виїзд до іншої області, нестабільні побутові умови у місці тимчасового перебування, регулярні відключення електроенергії та перебої зі зв`язком, ускладнений доступ до документів та правової допомоги, не свідчить про відсутність у апелянта реальної можливості подати апеляційну скаргу у межах встановленого законом п`ятнадцятиденного строку з моменту отримання копії оскаржуваної ухвали, яку заявник отримала особисто ще 18 квітня 2025 року.
Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду, як елемент права на справедливий судовий розгляд 
не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Такий правовий висновок міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі 
№ 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі № 171/1584/18 (провадження № 14-432цс19).
Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області 
від 02 квітня 2025 року подана з пропуском строку апеляційного оскарження, обґрунтовано, відповідно до вимог статей 357, 358 ЦПК України, відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки скаржником не надано обґрунтованого клопотання про поновлення строку подачі апеляційної скарги та не зазначено поважних причин пропуску строку, тому були відсутні підстави для поновлення строку. 
Процесуальний строк апеляційного оскарження, встановлений ЦПК України, забезпечує оперативність цивільного судочинства, є дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи, спрямований на незловживання процесуальними правами.
Інші доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 квітня 2026 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк