ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 926/3511-б/23	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий суддя Панова І.Ю.,
Судді Зварич О.В.,
Іванчук С.В.
Секретар судового засідання: Фарина Х.І.
за участю представників сторін:
від скаржника: АТ “Банк Форвард” – Бондаренко М.Г.,
боржник: ОСОБА_1 
розглянувши матеріали апеляційної скарги АТ “Банк Форвард” вих.№188-60-89/26 від 04.03.2026 (вх. №01-05/636/26 від 05.03.2026)
на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 18.02.2026 (повний текст ухвали складено 23.02.2026)
у справі №926/3511-б/23 (суддя Бутирський А.А.)
за заявою ОСОБА_1 
про неплатоспроможність

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог заяв і ухвал суду першої інстанції.
Фізична особа ОСОБА_1 (заявник) через особистий кабінет в системі “Електронний суд” звернулася до Господарського суду Чернівецької області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника – фізичної особи.
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 13.09.2023:
- відкрито провадження у справі № 926/3511-б/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 );
- введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 121 Кодексу України з процедур банкрутства;
- введено процедуру реструктуризації боргів боржника та призначено керуючою реструктуризацією ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 ) арбітражного керуючого Белінську Наталію Олександрівну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 190 від 12.02.2013, адреса: м. Вінниця, вул. Миколи Оводова, буд. 38, кім. 304).
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 30.10.2024 затверджено план реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у редакції, схваленій рішенням зборів кредиторів, оформленим протоколом від 28.08.2024 р. у справі №926/3511-б/23, припинено повноваження керуючої реструктуризацією боргів боржника - фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) арбітражної керуючої Белінської Наталії Олександрівни.
26.01.2026 до Господарського суду Чернівецької області звернулось АТ “Банк Форвард” із заявою, в якій просило замінити його на правонаступника – ТОВ “Фінансова Компанія “Кредит-Капітал” у справі № 926/3511-б/23.
Заява обґрунтована тим, що 25.07.2024 між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № GLIN426202/1, за яким банк відступив новому кредитору права вимоги до позичальників та/або заставодавців, зазначених у відповідному додатку до договору.
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 18.02.2026 у справі №926/3511-б/23 відмовлено у задоволенні заяви АТ “Банк Форвард” про його заміну на правонаступника – ТОВ “Фінансова Компанія “Кредит-Капітал” у справі № 926/3511-б/23.
Ухвала мотивована тим, що АТ “Банк Форвард” надало Додаток № 1, проте з нього не вбачається передача Новому кредитору права вимоги до ОСОБА_1 , а саме суд першої інстанції звернув увагу на те, що доказів передачі оригіналів документів ТОВ “Фінансова Компанія “Кредит-Капітал” щодо права вимоги до боржниці суду не надано, а відтак і обов`язку в останньої сплатити гроші ТОВ “Фінансова Компанія “Кредит-Капітал” не виникало.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ “Банк Форвард” оскаржило таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла на адресу Західного апеляційного господарського суду 05.03.2026. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 18.02.2026 року по справі № 926/3511-б/23, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву АТ “БАНК ФОРВАРД” про заміну кредитора правонаступником.
Зазначає, що між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № GLIN426202/1 від 25.07.2024, відповідно до якого до нового кредитора перейшли права вимоги банку до позичальників, визначених у додатку до договору. На думку апелянта, укладення зазначеного договору є належною підставою для процесуального правонаступництва у справі про неплатоспроможність.
Також ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» зазначає, що висновок суду про відсутність переходу права вимоги до боржниці через відсутність відповідної інформації у Додатку № 1 до договору відступлення є помилковим, оскільки передача прав вимоги відбувалася щодо портфеля заборгованості, а не окремого зобов`язання. На думку скаржника, сам факт укладення договору відступлення та передання відповідного реєстру боржників підтверджує набуття ним статусу нового кредитора.
Крім того, скаржник посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно ототожнив момент виникнення права вимоги з моментом передачі документів, оскільки за договором відступлення право вимоги переходить до нового кредитора з моменту укладення договору або в інший момент, визначений сторонами договору.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2026 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Панова І.Ю., суддів Зварич О.В. та Іванчук С.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ “Банк Форвард” вих.№188-60-89/26 від 04.03.2026 (вх. №01-05/636/26 від 05.03.2026) на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 18.02.2026 у справі №926/3511-б/23.
Ухвалою суду від 01.04.2026 призначено розгляд справи на 12.05.2026.
Ухвалою суду від 12.05.2026 відкладено розгляд справи на 09.06.2026.
У судовому засіданні 09.06.2026 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній. Боржниця заперечила доводи апеляційної скарги та зазначила про повне виконання плану реструктуризації боргів та погашення перед банком заборгованості.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ч 6 ст. 12 ГПК України господарський суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

При перегляді рішення господарського суду колегія суддів Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

За змістом статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою для заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої цієї статті).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 517 цього Кодексу первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Отже, законодавець передбачив можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво).
Відповідно до статті 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.
Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.
Процесуальне правонаступництво виникає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв`язок матеріального і процесуального права, фактично, процесуальне правонаступництво слідує за матеріальним. У кожному конкретному випадку, для вирішення питань можливості правонаступництва, господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.
Питання правонаступництва у справі про банкрутство врегульовано статтею 43 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), відповідно до якої у разі вибуття чи заміни кредитора у справі про банкрутство господарський суд за заявою правонаступника або іншого учасника (учасників) справи здійснює заміну такої сторони її правонаступником на будь-якій стадії провадження у справі.
Усі дії, вчинені у справі про банкрутство до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.
Водночас, існує істотна відмінність між регулюванням правонаступництва у справі про банкрутство, передбаченого нормами КУзПБ, і процесуальним правонаступництвом у позовному провадженні, передбаченим ГПК України.
Процедура банкрутства поєднує в собі як розгляд процедурних питань, пов`язаних саме із здійсненням провадження у справі про банкрутство, так і вирішення спорів, стороною в яких є боржник, які розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні, тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство.
Щодо спорів, які згідно зі статтею 7 КУзПБ розглядаються за правилами позовного провадження в межах справи про банкрутство мають застосовуватися загальні положення щодо правонаступництва, передбачені ГПК України, і зокрема статтею 52 цього Кодексу. Для заміни кредитора у справі про банкрутство, вимоги якого включено до реєстру кредиторських вимог, правонаступником, мають застосовуватися спеціальні норми законодавства про банкрутство (стаття 43 КУзПБ).
При цьому, з урахуванням приписів частини шостої статті 12 ГПК України, норми КУзПБ застосовуються переважно як спеціальні норми права. У випадках відсутності в КУзПБ іншого врегулювання інституту правонаступництва, норми чинного ГПК України мають застосовуватися як загальні норми процесуального права.
Такі висновки узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 27.02.2020 у справі № 911/806/17, а також у постанові Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 925/236/15.
Системний аналіз статей 1, 45, 46, 47 КУзПБ, статей 512, 514 ЦК України, статті 52 ГПК України дає підстави для висновку про те, що суд, вирішуючи у справах про банкрутство за заявою правонаступника питання щодо заміни первісного кредитора правонаступником у разі сингулярного правонаступництва кредитора (внаслідок вибуття чи заміни первісного кредитора у зобов`язанні), має виходити з того, що заява правонаступника повинна містити виклад обставин, що обґрунтовують таке правонаступництво, розмір вимог нового кредитора із визначенням їх черговості та визначенням їх правової природи за укладеним договором відступлення прав вимоги (конкурсні, поточні, забезпечені або не забезпечені заставою майна боржника), з окремим виділенням суми неустойки (штрафу, пені).
Суд, на розгляді якого перебуває заява про процесуальне правонаступництво, виходячи з положень статей 86, 233, 237, 238 ГПК України, статей 1, 45, 46, 47 КУзПБ має встановити ці обставини та обґрунтувати у своєму рішенні підстави відхилення або прийняття доводів та обставин, на які посилається правонаступник, зазначити розмір вимог, щодо яких здійснюється таке правонаступництво та їх черговість, оскільки за наслідком прийняття такого рішення вносяться зміни до затвердженого реєстру вимог кредиторів.
Також суд відповідної інстанції має враховувати, що вимоги кредитора мають бути чинними на момент розгляду заяви кредитора судом, інакше їх визнання може перешкодити визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів іншої особи, яка набула прав вимоги первісного (первісних кредиторів у випадку неодноразового відступлення прав вимоги) або обліку в реєстрі вимог, які припинили своє існування (є погашеними), внаслідок чого кількість голосів кредиторів може не відображати реального пасиву конкурсних вимог до боржника.
Закріплені статтею 129 Конституції України принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, як одних із основних засад судочинства, а також принципи господарського судочинства, що передбачають здійснення правосуддя на засадах рівності перед законом і судом, верховенства права, змагальності, диспозитивності, пропорційності та обов`язковості судових рішень (статті 7, 11, 13, 14, 18 ГПК України) покладають на заявника обов`язок подати докази набуття прав вимоги в оригіналах документів та обґрунтування їх переданими новому кредитору документами, що підтверджують дійсність відступленого права.
Такий висновок випливає із необхідності дослідження судом, у разі сингулярного правонаступництва, як обсягу переданого права, так і структури відступлених вимог, оскільки за наслідком розгляду такої заяви передбачається внесення змін до реєстру вимог кредиторів, яким вимоги кредиторів заносяться до різної черговості відповідно до норм КУзПБ.
Згідно з частиною третьою статті 45 КУзПБ покладеному на кредитора (нового кредитора) обов`язку подати докази в обґрунтування кредиторських вимог, кореспондує обов`язок нового кредитора надати суду у справі про банкрутство докази дійсності його грошових вимог на момент передання права вимоги, зокрема, вимог за кредитним договором, які можуть бути задоволені третіми особами (поручителями, майновими поручителями, за наслідком реалізації заставного майна) з огляду на значний, обумовлений законом, час процедури у справі про банкрутства.
Цей обов`язок випливає із положень частини першої статті 514 ЦК України, відповідно до яких до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Отже, розгляд у справі про банкрутство заяви про заміну кредитора правонаступником в порядку статті 43 КУзПБ за правових підстав, передбачених статтями 512, 514 ЦК України, вимагає оцінки судом аргументів заявника щодо зазначених ним підстав для здійснення заміни кредитора правонаступником, відповідно, дослідження та оцінки судом відповідних доказів, зокрема тих, на які послався заявник у цій справі, обґрунтовуючи та підтверджуючи свої вимоги, при зверненні із відповідною заявою у цій справі.
Суд зазначає, що норми як матеріального права, а саме положення статей 512, 514 ЦК України, 43 КУзПБ, так і процесуального права- статі 52 ГПК України, не забороняють неодноразове здійснення правонаступництва, зокрема внаслідок неодноразової (послідовної) передачі прав кредитора іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тому, у випадку неодноразової (послідовної) передачі прав кредитора іншій особі за правочином (відступлення права вимоги до боржника) створюється ланцюг послідовної передачі прав кредитора іншій особі. Послідовність вчинених правочинів з передачі права вимоги вимагає від суду при вирішенні питання щодо правонаступництва стосовно останнього із набувачів цих прав (нового кредитора) дослідження всього обсягу обставин та оцінки всього обсягу доказів щодо набуття права вимоги кожним новим кредитором - за кожним із неодноразово вчинених правочинів з передачі права вимоги.
Відтак, неодноразове вчинення правочинів з передачі права вимоги до боржника у ланцюгу послідовних правочинів створює залежність виникнення права (підстав) щодо правонаступництва кожним новим кредитором від наявності підстав для набуття цього права кожним із первісних кредиторів у ланцюгу правочинів з передачі права вимоги до боржника.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.06.2025 у справі №922/831/23.

Згідно із матеріалами справи, ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 31.01.2024 визнано грошові вимоги АТ «Банк Форвард» до боржниці у розмірі 113 173,99 грн та 5 368,00 грн судового збору.
25.07.2024 між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № GLIN426202/1, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває права вимоги до позичальників та/або заставодавців, визначених у Додатку № 1 до договору.
Разом з тим, поданий АТ «Банк Форвард» Додаток № 1 не містить відомостей про відступлення права вимоги до ОСОБА_1 , що виключає можливість визнання переходу відповідного права вимоги до нового кредитора.
Таким чином, належними та допустимими доказами набуття прав нового кредитора у зобов`язанні є документи, які підтверджують перехід відповідного права вимоги та містять інформацію, необхідну для його реалізації.
Відповідно до ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Отже, перехід права вимоги до нового кредитора обумовлений фактом передачі йому документів, що підтверджують відповідне зобов`язання, як носіїв доказової інформації про таке право. За відсутності підтвердження передачі таких документів відсутні підстави вважати, що право вимоги перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Доказів передачі оригіналів документів, які підтверджують право вимоги до боржниці, суду в даному випадку не надано, у зв`язку з чим, підстави для висновку про виникнення у боржниці обов`язку зі сплати грошових коштів на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» відсутні.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви АТ “Банк Форвард” про його заміну на правонаступника – ТОВ “Фінансова Компанія “Кредит-Капітал” у справі № 926/3511-б/23.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).
На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Чернівецької області від 18.02.2026 по справі №926/3511-б/23 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстави для її скасування відсутні, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути достатньою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу АТ “Банк Форвард” вих.№188-60-89/26 від 04.03.2026 (вх. №01-05/636/26 від 05.03.2026) – залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 18.02.2026 по справі №926/3511-б/23 - залишити без змін.
3. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано 12.06.2026.

Головуючий суддя Панова І.Ю.,

Суддя Зварич О.В.,

Іванчук С.В.