Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року Справа № 520/4833/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М. І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом №9 від 30.01.2026 про відмову у наданні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
- зобов`язати Комісію розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняти рішення про падання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»; 
- вирішити питання розподілу судових витрат.
В обґрунтування позву покликається на те, що є військовозобов`язаним та направляв відповідачу заяву про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у порядку п. 3 ч. 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі Закон № 3543-ХІІ). Листом відповідач повідомив позивача про відсутність документів про встановлення батьківства відносно двох дітей. Вважає таку відмову протиправною, адже має право на відстрочку, виходячи з наступних мотивів. Є членом багатодітної сім`ї, зареєстровано шлюб із ОСОБА_2 у якої від попереднього шлюбу є ще двоє неповнолітніх дітей, які перебувають на утриманні позивача, адже рідний їх батько не сплачує аліменти, зареєстровані та фактично проживають за однією адресою - всі ці обставини свідчать про наявність підстав для надання позивачу відстрочки від призову на військову службу у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Просить позов задовольнити. У відповідності до ст. 139 КАС України здійснити розподіл судових витрат. 
Відповідачем подано відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу. До заяви було долучено: акт обстеження від 26.01.2026 про встановлення факту проживання з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ; - копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 1 арк.; рішення суду від 28.04.2021 по справі №621/577/21 про розірвання шлюбу ОСОБА_2 (тепер ОСОБА_2 ) та ОСОБА_6 ; заява про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації НОМЕР_1 ; посвідчення НОМЕР_2 , видане Управлінням соціального захисту населення Зміївської міської ради 29.11.2023 про наявність пільг для багатодітних сімей 1-2 сторінки; - електронний військово-обліковий документ з «ІНФОРМАЦІЯ_9» ОСОБА_1 ; - копії свідоцтв про народження: ОСОБА_7 2023 р.н., ОСОБА_4 2011 р.н., ОСОБА_3 2013 р.н. Комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 було розглянуто подані документи. Під час їх аналізу встановлено, що: позивач є батьком однієї дітини- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дві дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 - є діти ОСОБА_2 від іншого шлюбу; документи: свідоцтво про народження кожної дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та (або) рішення суду про встановлення факту перебування дитини (дітей) на утриманні військовозобов`язаного (за наявності), інші документи, на підставі яких у військовозобов`язаного виник обов`язок утримувати падчерку, пасинка до досягнення ними 18 років відповідно до статті 268 Сімейного кодексу України (за наявності) які б підтверджували батьківство позивача щодо цієї дитини або виникнення у нього обов`язку щодо утримання -подано не було. Разом з тим подані позивачем документи не підтверджують, що дві дитини перебувають на його утриманні у юридичному розумінні. Акт обстеження встановлення фактичного проживання лише підтверджує факт проживання осіб за однією адресою та не підтверджує виникнення обов`язку утримувати дітей. Позивачем жодних доказів, які б підтверджували відсутність або неспроможність біологічного батька утримувати дітей, надано не було. З огляду на зазначене комісія прийняла рішення про відмову у наданні відстрочки, що оформлено протоколом № 9 від 30.01.2026. Таким чином, процедура розгляду заяви позивача була повністю дотримана, а рішення прийнято у межах компетенції відповідача. Просить у позові відмовити.
11.03.2026 адміністративний позов залишено без руху для усунення недоліків, які викладені у мотивувальній частині цієї ухвали. 
Ухвалою суду від 23.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 
Розгляд і вирішення адміністративної справи проводиться за правилами письмового провадження на підставі матеріалів справи.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке. 
Суд установив, 26.01.2026 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ. Підстава відстрочки батько трьох і більше дітей до 18 років. Надано перелік документів до заяви, а саме: акт обстеження від 26.01.2026 про встановлення факту проживання з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ; копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 1 арк.; - рішення суду від 28.04.2021 по справі №621/577/21 про розірвання шлюбу ОСОБА_2 (тепер ОСОБА_2 ) та ОСОБА_6 ; заява про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації 20260126-317212; посвідчення НОМЕР_2 , видане Управлінням соціального захисту населення Зміївської міської ради 29.11.2023 про наявність пільг для багатодітних сімей 1-2 сторінки; електронний військово-обліковий документ з «ІНФОРМАЦІЯ_9» ОСОБА_1 ; копії свідоцтв про народження: ОСОБА_7 2023 р.н., ОСОБА_4 2011 р.н., ОСОБА_3 2013 р.н.
Відповідно до витягу з протоколу № 9 засідання комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період у ІНФОРМАЦІЯ_7 від 30.01.2026 відмовлено в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі п.3 ч. 1, ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», адже відсутній документ про встановлення батьківства. 
Згідно з повідомлення відповідача від 30.01.2026 №14/3/3 комісією ІНФОРМАЦІЯ_8 розглянуто Вашу заяву та підтверджуючі документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту З частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». За результатами розгляду повідомляємо, що протоколом № 9 від 30.01.2026 року комісія ухвалила рішення про відмову у наданні Вам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомляє, що Ви підлягаєте призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах. Причина відмови: відсутній документ про встановлення батьківства стосовно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Позивач вважає рішення відповідача від 30.01.2026, яке оформлено протоколом №9, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, адже у нього наявні підстави для надання відстрочки від призову у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку із чим звернувся до суду за захистом свого порушеного права. 
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»
Відповідно до ст. 1 Закону № 3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно з пунктів 1, 8, 9, 11 Положення про ІНФОРМАЦІЯ_10, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154, ІНФОРМАЦІЯ_10 є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. ІНФОРМАЦІЯ_10 утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Завданнями ІНФОРМАЦІЯ_10 відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (ІНФОРМАЦІЯ_10 Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні ІНФОРМАЦІЯ_10), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
ІНФОРМАЦІЯ_10 відповідно до покладених на них завдань, крім іншого: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції ІНФОРМАЦІЯ_10, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
Районні ІНФОРМАЦІЯ_10, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення (в редакції чинній на момент звернення до відповідача із заявою), крім іншого: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
З 18 травня 2024 року набрав чинності «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 (далі - Порядок №560, зі змінами).
Відповідно до пунктів 56, 57 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно з п. 58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_10 або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Відповідно до Переліку документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", який є додатком 5 до Порядку №560, документи, що підтверджують право на відстрочку, за пунктом 3 частини першої статті 23 Закону є зокрема:
- свідоцтво про народження кожної дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та (або) рішення суду про встановлення факту перебування дитини (дітей) на утриманні військовозобов`язаного (за наявності), інші документи, на підставі яких у військовозобов`язаного виник обов`язок утримувати падчерку, пасинка до досягнення ними 18 років відповідно до статті 268 Сімейного кодексу України (за наявності),
та один з таких документів:
свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше);
рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним;
рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним;
письмовий договір між батьками про те, з ким з батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх вихованні;
свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) та документи, які свідчать про відсутність у малолітніх, неповнолітніх падчерки, пасинка матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або про те, що такі особи не можуть з поважних причин надавати їм належне утримання (свідоцтво про смерть; витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин;
рішення суду про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим; вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі;
висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я чи витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, якщо зазначені мати, батько, дід, баба, повнолітні брати та сестри самі потребують постійного догляду;
рішення суду про позбавлення батьківських прав матері, батька);
інформація з Єдиного реєстру боржників про відсутність в Реєстрі відомостей про військовозобов`язаного за категорією стягнення (характером зобов`язання) стягнення аліментів з датою формування такої інформації не пізніше ніж за п`ять днів до дня подання заяви про надання відстрочки.
Відповідно до п. 60 Порядку № 560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.
Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.
Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
Суд повторно відмічає, що заяву позивача від 26.01.2026 та додані до неї документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розглянуто та протоколом від 30.01.2026 №9 прийнято рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, через відсутність документів про встановлення батьківства відносно двох неповнолітніх дітей. 
Попри те, позивач наводить аргументи про те, що на час прийнято оспорюваного рішення комісією не враховано та не надано оцінки доданим до заяви документам, що на переконання позивача підтверджують його права на відстрочку у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Суд установив, 01.10.2022 позивач уклад шлюб з ОСОБА_8 , який зареєстрований Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №456; свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 повторно видане 12.09.2023.
Від шлюбних відносин у них народився син ОСОБА_7 , що підтверджено копією свідоцтва про народження.
Разом із тим, ОСОБА_2 є матір`ю двох дітей від попередніх шлюбних відносин: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвами про народження дітей, копії яких містяться у матеріалах справи. 
Стосовно наявність у сім`ї позивача статусу багатодітної сім`ї, членом якої він теж є, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 .
Згідно з правовою позицією Верховного Суду (постанова від 7 листопада 2024 у справі №340/2502/23) наявність такого статусу не надає права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за відсутності встановленого факту утримання саме військовозобов`язаним трьох і більше дітей віком до 18 років. 
Згідно з акту обстеження від 26.01.2026 позивач фактично проживає разом із дружиною та її дітьми за адресою - АДРЕСА_1 .
Разом з тим такі обставини самі по собі не є безумовною підставою для висновку про перебування дітей на утриманні позивача у розумінні вимог законодавства.
Суд установив, дружина позивача має двох дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від попереднього шлюбу, який розірвано судовим рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 28.04.2021 у справі №621/577/21.
Станом на 03.02.2026 в органі державної виконавчої служби не перебуває виконавче провадження щодо стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з біологічного батька ОСОБА_6 . Дані обставини підтверджено листом від 03.02.2026 №5076.
Щодо аргументів позивача про те, що на його утримані також перебувають діти дружини від попереднього шлюбу, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , суд зазначає наступне. 
Частиною 1 статті 260 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
Натомість правове регулювання обов`язку мачухи, вітчима щодо утримання падчерки, пасинка визначено статтею 268 Сімейного кодексу України.
Згідно з частиною 1 статті 268 Сімейного кодексу України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.
Суд може звільнити вітчима, мачуху від обов`язку по утриманню падчерки, пасинка або обмежити його певним строком, зокрема у разі: 1) нетривалого проживання з їхнім матір`ю, батьком; 2) негідної поведінки у шлюбних відносинах матері, батька дитини (частина 2 статті 268 Сімейного кодексу України).
Таким чином, на відміну від батьків, обов`язок вітчима щодо утримання падчерки та пасинка не є безумовним, а виникає виключно за наявності визначених законом обставин, тоді як право вітчима брати участь у вихованні падчерки та пасинка реалізується за умови їх спільного проживання однією сім`єю.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.12.2023 року у справі № 160/11228/23, у якій, хоча спір і виник щодо звільнення військовослужбовця зі служби, суд касаційної інстанції, застосовуючи норми сімейного законодавства у подібних правовідносинах, зазначив, що особа, перебуваючи у шлюбі з матір`ю дітей, має право на участь у їх вихованні за умови спільного проживання однією сім`єю, однак обов`язок щодо їх утримання як вітчима виникає лише у разі відсутності матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або якщо такі особи з поважних причин не можуть надавати належного утримання, що є релевантним і для вирішення даного спору щодо надання відстрочки.
У постанові від 04.10.2024 у справі №160/17962/23 Верховний Суд зазначив про те, що та обставина, що між батьками неповнолітньої дитини розірвано шлюб, не звільняє біологічного батька від виконання обов`язку по вихованню своєї дитини та не зменшує обсяг його прав та обов`язків. Оскільки приписами Сімейного кодексу України обов`язок по вихованню дитини покладений на її батька, а відповідно до ч. 1 статті 260 Сімейного кодексу України вітчим реалізує таке право на добровільних засадах, відсутні обґрунтовані підстави вважати, що на відчима розповсюджуються положення частини першої статті 23 Закону № 2232-ХІІ.
Також суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів відсутності інших осіб, які відповідно до закону можуть бути зобов`язані утримувати дітей (діда, баби) або доказів того, що такі особи з поважних причин не можуть надавати належного утримання.
Крім того, позивач не є усиновлювачем, опікуном чи піклувальником дітей, а відтак не набув передбаченого законом статусу особи, на яку покладено обов`язок їх утримання.
Суд звертає увагу, що відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" ключовою умовою для надання відстрочки є саме перебування трьох і більше дітей на утриманні військовозобов`язаного. Така обставина має бути підтверджена належними та допустимими доказами, які свідчать про існування у особи відповідного юридичного обов`язку, а не лише фактичної участі у забезпеченні дітей.
Надані позивачем докази (свідоцтво про шлюб, довідка про склад сім`ї, акт обстеження) свідчать про фактичні сімейні відносини, однак не підтверджують виникнення у нього юридичного обов`язку щодо утримання дітей у розумінні норм сімейного законодавства.
З огляду на викладене суд дійшов переконання про те, що у протоколі (витязі з протоколу №9 від 30.01.2026) відповідачем не надана належна оцінка вищевказаним обставинам, не досліджене питання фактичного здійснення саме заявником, а не будь-ким іншим обов`язків щодо утримання цих дітей, які не є йому рідними.
Натомість підставою для відмови відповідач визначив необхідність подання документів, що підтверджують встановлення батьківства відносно дітей, які не є рідними позивачу та не надавши оцінки вже поданим доказам стосовно фактичного утримання таких дійте позивачем. 
Суд зазначає, що такий підхід суперечить вимогам пункту 58 Порядку №560, яким передбачено обов`язок комісії не лише формально перевірити наявність документів, а й здійснити їх оцінку, за потреби витребувати додаткову інформацію та всебічно дослідити обставини, що підтверджують право особи на відстрочку. 
За таких обставин суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача, оформлене витягом із протоколу №9 від 30.01.2026, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Щодо належності та ефективності способу захисту порушеного права.
Позивач просить суд прийняти рішення про надання йому відстрочки від призову на військову службу у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», суд прийшов наступного.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.
Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Отже, належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 26.01.2026 про надання відстрочки від призову на військову службу відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ, з урахуванням висновків суду.
Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене вище суд прийшов висновку про задоволення позову частково.
Щодо розподілу судових витрат суд прийшов наступного. 
Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір за дві вимоги немайнового характеру у сумі по 1331,20 грн за кожну, відповідно до платіжних документів від 27.02.2026 № FZM7-F82S-DT2E та № R55U-SU6A-AA7E.
Попри те, суд відмічає, що позивачем заявлено перед судом лише одну вимогу немайнового характеру та похідну до неї. 
У відповідності до ст. 139 КАС України стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Щодо надмірно та/або помилково зарахованих коштів у розмірі 1331,20 грн (відповідно до платіжного документу від 27.02.2026 № R55U-SU6A-AA7E), то їх повернення здійснюється відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (із наступними зміна та доповненнями).
Керуючись ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке оформлено витягом з протоколу від 30.01.2026 №9 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.01.2026 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з урахуванням висновків суду. 
В решті позовних вимог відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1331,20 грн.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;
відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження - АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 . 
Повне судове рішення складено та підписано суддею 28.04.2026.

Суддя  М. І. Садова