ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 760/9716/23
провадження № 61-8558св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Пархоменка П. І.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Аграрний Фонд»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства «Аграрний Фонд» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року у складі судді Кушнір С. І. та постанову Київського апеляційного суду від 30 травня 2024 року у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Гуля В. В., Мельника Я. С.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Аграрний Фонд» (далі - АТ «Аграрний фонд») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Зазначив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 18 серпня 2022 року у справі № 752/5589/20 змінено наказ АТ «Аграрний Фонд» від 21 листопада 2019 року № 515-к про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління ПАТ «Аграрний Фонд», встановивши дату звільнення - 12 березня 2020 року, а формулювання звільнення - за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України «припинення повноважень посадових осіб»; стягнено з АТ «Аграрний Фонд» на користь ОСОБА_1 суму вихідної допомоги при звільненні в розмірі 2 704 356,00 грн та судовий збір у розмірі 42 667,34 грн. 23 січня 2023 року Північним апеляційним господарським судом у задоволенні апеляційної скарги АТ «Аграрний фонд» на зазначені рішення відмовлено.
13 лютого 2023 року АТ «Аграрний фонд» виконало основне та додаткове рішення суду та перерахувало на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 2 235 503,79 грн; також внесені зміни до трудової книжки у відповідності до резолютивної частини рішення суду. Разом із тим, АТ «Аграрний фонд» не виконав вимоги статті 117 КЗпП України та не виплатив ОСОБА_1 відшкодування за затримку розрахунку при звільненні. Тому 20 лютого 2023 року до АТ «Аграрний фонд» направлено вимогу щодо відшкодування ОСОБА_1 2 704 356,00 грн за затримку розрахунку при звільненні. Проте АТ «Аграрний фонд» на цей час не виконав вимоги статті 117 КЗпП України. Враховуючи те, що вихідна допомога мала бути виплачена АТ «Аграрний фонд» при звільненні позивачу та не була виплачена з вини роботодавця, відповідач повинен сплатити йому відшкодування, передбачене частиною першою статті 117 КЗпП України.
Середня заробітна плата позивача згідно з рішенням у справі № 752/5589/20 становить 450 726,00 грн (21,5 днів х 20 964 грн/день). Час затримки розрахунку при звільненні починається з моменту отримання позову АТ «Аграрний фонд» (березень 2020 року) та обмежується шістьма місяцями згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України. Таким чином, відшкодування за затримку розрахунку при звільненні, що має бути виплачене АТ «Аграрний фонд», становить: 450 726,00 грн х 6 = 2 704 356,00 грн. 
Просив суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2 704 356,00 грн.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 травня 2024 року, позов задоволено частково. Стягнено з АТ «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 2 620 500,00 грн з утриманням із цієї суми податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позову відмовлено. Стягнено з АТ «Аграрний Фонд» в дохід держави судовий збір у розмірі 13 420,00 грн.
Рішення судів мотивовані тим, що оскільки судовими рішеннями у справі № 752/5589/20 встановлено незаконність невиплати позивачу як працівнику при звільненні вихідної допомоги, стягнутої у зв`язку із цим в судовому порядку, законною та обґрунтованою є вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки ця вимога відповідає статті 117 КЗпП України та підтверджується обставинами справи.
При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку суд виходив з розміру середньоденної заробітної плати позивача, визначеного судами при розгляді справи № 752/5589/20, який дорівнює 20 964,00 грн, та, перемноживши цей розмір на 125 робочих днів (які є робочими днями за період часу з 12 березня 2020 року по 11 вересня 2020 року - за 6 місяців), отримав суму 2 620 500,00 грн (20 964,00 грн х 125).
Аргументи учасників справи
13 червня 2024 року АТ «Аграрний Фонд» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило рішення судів в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що відповідач провів повний розрахунок безспірних сум. Якщо б позивач заявив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача за затримку розрахунку при звільненні вихідної допомоги з моменту отримання позову (березень 2020 року), суд при винесені рішення по справі №752/5589/20 міг би їх розглянути. Тому суд першої інстанції прийшов помилкового висновку, що строки, визначені частиною першою статті 233 КЗпП України, позивачем не пропущені. 
Спір у справі № 752/5589/20 виник у зв`язку з формулюванням причин звільнення, про що свідчить основна вимога позову від 16 березня 2020 року щодо скасування наказу про звільнення та зміни підстави звільнення з пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України на пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України. Тобто, лише після зміни підстав звільнення позивача у відповідача виник обов`язок сплати вихідної допомоги, розмір якої встановив суд. 
Судами порушено частину п`яту і шосту статті 279 та пункт 5 частини четвертої статті 274 ЦПК України. Оскільки предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача суми відшкодування за затримку розрахунку при звільненні у 2 704 356 грн, що в десять разів перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Однак суд першої інстанції ухвалою від 10 листопада 2023 року в задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовив, мотивуючи її лише тим, що «вимоги виникають з трудових відносин, характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін», не спростувавши жодного доводу позивача. Суд апеляційної інстанції указані обставини залишив поза увагою, не надав жодної оцінки.
Суд першої інстанції протиправно відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року, без врахування/спростування зазначених обставин та доводів. Суд апеляційної інстанції проігнорував указані обставини.
Відповідачем разом з відзивом на позовну заяву подано до Солом`янського районного суду м. Києва клопотання від 30 травня 2023 року про залучення ОСОБА_2 як третю особу. Однак суд першої інстанції не розглянув зазначене клопотання. Суд апеляційної інстанції, незважаючи на зазначення указаних обставин в апеляційній скарзі, їх проігнорував.
У липні 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін.
Зазначає, що суди слушно вказали, що наявність спору про розмір належних позивачу при звільненні сум у справі № 752/5589/20 не звільняла відповідача від обов`язку виплатити позивачу передбачені статтями 116 та 117 КЗпП України суми при звільненні у тому разі, якщо спір буде вирішений на користь позивача. Тому відповідач несе передбачену КЗпП України відповідальність за фактичну затримку виплати належних позивачу сум. Вирішенням спору на користь позивача судом також було встановлено неправомірність розрахунку при звільненні, а отже констатовано прострочення відповідача з виплати належних позивачеві сум.
Позивач заявив позовні вимоги 02 травня 2023 року, а не раніше тому, що тільки 13 лютого 2023 року відповідачем виплачені належні в розумінні статті 117 КЗпП України суми при звільненні, але при цьому не виконано передбачене частиною другою статті 117 КЗпП України відшкодування. Таким чином, станом на час розгляду справи № 752/5589/20 просто не існувало предмету спору, що розглядається у цій справі судом. 
Безпідставними є доводи відповідача про ігнорування судом першої інстанції клопотання відповідача про залучення третьої особи до участі у справі. Вмотивованою ухвалою суду від 10 листопада 2023 року указане клопотання було розглянуто та відмовлено у ньому.
Також не можна погодитись із тим, що відповідач вказує на незаконність відмови ухвалою суду першої інстанції від 10 листопада 2023 року у задоволенні клопотання про витребування доказів. На переконання позивача, в указаного клопотання відповідача взагалі не було дійсної легітимної мети, а лише ознака зловживання процесуальними правами. 
Не заслуговують на увагу посилання відповідача на те, що суд першої інстанції незаконно розглянув позовні вимоги у спрощеному позовному провадженні, адже згідно з пунктом 2 частини першої статті 274 ЦПК України справи, що виникають з трудових відносин, розглядаються у порядку спрощеного провадження. Відповідач не навів аргументів, як саме були порушені його права розглядом позовних вимог у порядку спрощеного провадження, чого саме він був позбавлений, які докази не зміг подати протягом шести місяців з часу відкриття провадження у справі і до часу винесення судом рішення.
Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі; заяву АТ «Аграрний Фонд» про зупинення виконання судових рішень задоволено; зупинено виконання оскаржених рішень до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
В ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктами 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (зазначено, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, оскаржені судові рішення ухвалені з порушенням пунктів 2, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 14 жовтня 2025 року у задоволенні клопотання АТ «Аграрний Фонд» про розгляд справи за його участі у судовому засіданні відмовлено; справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2025 року передано справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2026 року справу повернуто на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року). 
Право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема справ, що виникають з трудових відносин. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина четверта статті 19 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. 
У пункті 5 частини четвертої статті 274 ЦПК України визначено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 279 ЦПК України (в редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі та розгляду справи судом першої інстанції) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункт 7 частини третьої статті 376 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2020 року у справі № 589/16/19, на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що «тлумачення зазначених положень статті 279 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що за наявності клопотання однієї із сторін про розгляд справи, яка призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін суд першої інстанції зобов`язаний призначити розгляд такої справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відмовити в задоволенні зазначеного клопотання суд може виключно за сукупності умов, визначених у частині шостій статті 279 ЦПК України. Тобто однією з таких умов є те, що така відмова може стосуватись лише малозначних справ згідно закону (пункт 1 частини четвертої статті 19 ЦПК України). Предметом позову у цій справі, крім стягнення грошової суми, є вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі, у зв`язку з чим суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні відповідного клопотання позивача, розглянувши справу без повідомлення (виклику) сторін. Схожий висновок про застосування аналогічної по суті норми частини 6 статті 252 ГПК України викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 липня 2019 року у справі № 910/13104/18 про зобов`язання звільнити приміщення, передавши його за актом приймання-передачі. … ОСОБА_1 вказувала в апеляційній скарзі про порушення судом норм процесуального права щодо розгляду судом першої інстанції справ без її участі за наявності клопотання про проведення судового розгляду з повідомленням сторін. За таких обставин апеляційний суд зробив помилковий висновок, що відмова суду першої інстанції у задоволені клопотання позивача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін відповідає нормам процесуального закону, не порушує прав позивача та не врахував, що зазначене порушення є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 569/3757/20 зазначено, що «суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що ця справа не могла бути розглянутою за правилами спрощеного позовного провадження, не надав оцінки відповідним доводам апеляційної скарги, не врахував, що зазначена підстава є обов`язковою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. Тому суд апеляційної інстанції зробив неправильний висновок про залишення без змін рішення суду першої інстанції».
Європейський суд з прав людини вказує, що «принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 03 липня 2014 року). 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням, зокрема мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.
Касаційний суд зауважує, що законодавець імперативно визначив необхідність здійснювати відхилення доводу (аргументу) апеляційної скарги чи відзиву, з яким апеляційний суд не погоджується. При цьому не має значення, чи стосується такий довід (аргумент) судового рішення по суті, чи тільки процесуального питання (див., зокрема, постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року в справі № 501/1672/22, від 17 січня 2024 року в справі № 441/1159/21).
У справі, що переглядається: 
позивач у травні 2023 року звернувся до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2 704 356,00 грн;
Солом`янський районний суд міста Києва ухвалою від 12 травня 2023 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, незважаючи на те, що ціна позову перевищувала двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року (671 000,00 грн);
01 червня 2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому також заявив клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін в порядку загального провадження (а. с. 64-69);
ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року відмовлено АТ «Аграрний Фонд» у задоволенні вказаного клопотання. Суд зазначив, що вимоги виникають з трудових відносин, характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи;
у касаційній скарзі заявник, окрім іншого, посилається на порушення норм процесуального права судом першої інстанції, який розглянув справу, яка підлягала розгляду в порядку загального позовного провадження, у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи, ухвалою від 10 листопада 2023 року в задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін безпідставно відмовив;
відповідач вказував в апеляційній скарзі про порушення судом норм наведених процесуального права (а. с. 192-194). Суд апеляційної інстанції не надав оцінки таким доводам;
суди не врахували, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;за наявності клопотання однієї із сторін про розгляд справи, яка призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін суд першої інстанції зобов`язаний призначити розгляд такої справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відмовити в задоволенні зазначеного клопотання суд може виключно за сукупності умов, визначених у частині шостій статті 279 ЦПК України. Однією з таких умов є те, що така відмова може стосуватись лише малозначних справ згідно закону (пункт 1 частини четвертої статті 19 ЦПК України). Тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні відповідного клопотання позивача та розглянув цю справу у спрощеному проваджені без повідомлення (виклику) сторін; 
апеляційний суд не звернув уваги, що зазначене порушення є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.
Тому суд апеляційної інстанції зробив неправильний висновок про залишення без змін рішення суду першої інстанції.
Оскільки встановлено підстави для скасування постанови апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд до апеляційного суду, то інші підстави відкриття касаційного провадження суд касаційної інстанції не аналізує.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена без додержання процесуального права. У зв`язку з наведеним касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Тому немає підстав для поновлення виконання оскаржених судових рішень, які зупинені ухвалою Верховного Суду від26 червня 2024 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
Керуючись статтями 400, 402, 411, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Аграрний Фонд» задовольнити частково.
Постанову Київськогоапеляційного суду від 30 травня 2024 року скасувати.
Справу № 760/9716/23направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 30 травня 2024 року втрачає законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко