ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5040/26 Справа № 199/14784/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - ПОДОРЕЦЬ О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Халаджи О. В.
суддів: Гапонова А.В, Никифоряка Л.П.,
секретар: Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 22 січня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на дитину (суддя першої інстанції Подорець О.Б., повний текст складено 27 січня 2026 року),

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив зменшити розмір стягнутих за судовим наказом виданим Самарським районним судом м. Дніпропетровська від 11.06.2024 аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 22 січня 2026 року у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі. Судові витрати віднесені на рахунок позивача. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 8 500 грн.
Із вказаним рішенням суду не погодилась представник ОСОБА_1 – адвокат Макарова Ю.В.та подала апеляційну скаргу, в якій наголошує, що рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, а також вважає, що судом не повно з`ясовано усі обставини що мають значення для справи, а висновки викладені в рішенні суду не відповідають обставинам справи.
З посиланням на доводи аналогічні доводам позовної заяви зазначає, що після стягнення з позивача судовим наказом аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , його сімей ний та матеріальний стан змінився, а саме він одружився та в нього народився син ОСОБА_6 , а також з нього на підставі рішення суду стягуються аліменти на утримання дружини та сина ОСОБА_7 . Вказані обставини вважає достатніми у розумінні ч.1 ст. 192 СК України для зміни розміру аліментів, стягнутих на утримання першого сина ОСОБА_5 . Також звертала увагу, що сукупний розмір відрахувань по аліментним платежам на дітей та дружину, у відповідача наразі становить 58 % від його заробітної плати. Не погоджувалась із висновком суду першої інстанції про те, що перебування його та ОСОБА_8 у зареєстрованому шлюбі за відсутності встановленого режиму окремого проживання має правове значення для вирішення питання щодо можливості зменшення розміру аліментів. При цьому зазначала, що сам по собі факт перебування подружжя у шлюбі за відсутності встановленого режиму окремого проживання не є доказом відсутності у платника аліментів додаткового фінансового навантаження та не може свідчити про забезпечення молодшої дитини в більшому обсязі.
З приводу стягнутих з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу вказує на те, що вони є неспівмірними та необґрунтованими. Також звертав увагу, що матеріали справи не містять договорі про надання правової допомоги №1305 від 13.05.2024 року, який міг би свідчити про реальні умови, склад та розмір витрат понесених відповідачем.
Враховуючи наведене просила рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 22 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та зменшити аліменти стягнуті з нього на утримання сина ОСОБА_5 з 1/4 на 1/6 частину заробітку.
Представником ОСОБА_3 – адвокатом Савко В.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, а також стягнути з позивача судові витрати понесені відповідачем у суді апеляційної інстанції..
Зазначав, що апелянтом належними та допустимими доказами доведено зміни в його матеріальному або сімейному стані, які у розумінні ст. 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів. Зокрема звертав увагу, що на момент винесення судового наказу ОСОБА_1 вже перебував у шлюбі та його дружина була вагітна, тому сімейний стан позивача істотно не змінився. Звертав увагу, що матеріалами справи не встановлено режим окремого проживання позивача та ОСОБА_8 . Щодо погіршення матеріального стану, що унеможливлює сплату аліментів у раніше визначеному судом розмірі, то таких доказів не надано. Звертав увагу, що апелянт є військовослужбовцем, а отже має стабільну заробітну плату. Також вважав, що сплата апелянтом аліментів на утримання обох дітей і дружини у розмірі більше 50% доходу, не є підставою для зменшення суми аліментів на утримання одного з дітей, адже сплачувана сума не перевищує встановлені законодавством 70%. З приводу витрат на правову допомогу стягнутих судом першої інстанції, зазначав, що вони є законними, співмірними та такими, що підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того звертав увагу, що представник позивача не звертався до суду із клопотанням щодо зменшення їх розміру. 
Від представника ОСОБА_1 – адвоката Макарової Ю.В. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких вона підтримувала доводи апеляційної скарги та заперечувала проти доводів відзиву на апеляційну скаргу, оскільки вважала їх суперечливими та такими що не мають належного правового обґрунтування. Також зазначала, що заявлений відповідачем розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним з обсягом виконаних адвокатом робіт та складністю справи. 
Учасники справи про час, дату та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 3 та 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що судовим наказом Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2024 по справі № 206/2930/24 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер картки платника податків – НОМЕР_1 на користь мати дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер картки платника податків - НОМЕР_2 , аліменти на утримання малолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 червня 2024 року до досягнення дитини повноліття.
30.12.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб, від якого вони мають сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_3 , актовий запис №1545.
Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 18.06.2025 по справі № 201/5980/25 задоволено позов ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14 травня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ) щомісячно аліменти на утримання останньої в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 , починаючи стягнення з 14 травня 2025 року.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що стороною позивача не надано жодних належних і достатніх доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів, зокрема, щодо погіршення майнового стану позивача ОСОБА_1 , або таких, що свідчили б про його неможливість сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_10 у визначеному судовими наказом розмірі. При цьому вказував, що зміна сімейного стану позивача - народження другої дитини в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того, вказував, що не було режим окремого проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , які перебувають у шлюбі.
Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Частиною першої ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. 
Таким чином, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Тобто, закон пов`язує виникнення права на зміну розміру аліментів зі зміною матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, якщо такі обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів (визначення аліментів за домовленістю між батьками).
Отже, враховуючи встановлений частиною першою статті 81 ЦПК України обов`язок доказування, у справах про зміну розміру аліментів позивач повинен довести як наявність обставин, передбачених статтею 192 СК України, так і те, що ці обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів (визначення аліментів за домовленістю між батьками) та існують на момент звернення з позовом.
Судом першої інстанції встановлено 30.12.2023 року позивачем укладений шлюб з ОСОБА_11 та ІНФОРМАЦІЯ_9 в них народився син ОСОБА_9 . При цьому рішенням суду від 18.06.2025 року з позивача на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років та на утримання сина ОСОБА_7 . Тобто за встановлених обставин можна казати про те, що сімейний стан позивача змінився та на його утриманні, перебувають вже двоє дітей, а тому висновки суду в цій частині є недоцільними, оскільки позивач відповідно до вимог закону повинен утримувати їх як батько.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22-ц, від 19 червня 2024 року у справі № 686/22677/23.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За встановлених обставин після прийняття наказу про стягнення із ОСОБА_1 аліментів утримання сина ОСОБА_5 матеріальне становище позивача погіршилося у зв`язку із зміною році сімейного стану та народженням сина ОСОБА_7 .
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що дружина позивача - ОСОБА_8 перебуває у дискретній відпустці до досягнення дитиною трьох річного віку та на її утримання позивачем на час перебування у декреті стягуються аліменти.
З урахуванням наявності на утриманні позивача двох дітей, а також дружини, яка перебуває у дискретній відпустці, які перебувають на його утриманні, колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім розміром аліментів на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , для забезпечення гармонійного розвитку дитини є 1/6 частина від всіх видів заробітку позивача, з урахуванням вимог ст. 182 СК України.
Також на думку суду апеляційної інстанції вказаний розмір не призведе до значного погіршення матеріального утримання однієї дитини перед іншою.
За вказаних обставин доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються на користь відповідача на утримання сина є обґрунтованими, оскільки позивачем доведено належними доказами погіршення його матеріального стану та неспроможність сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, раніше визначеному судовим рішенням і необхідності зменшення їх розміру.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів.
Оскільки апеляційним судом встановлено неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального права, то є підстави для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог та зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 частини доходу позивача.
Що ж стосується вимог сторони відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу, то з огляду на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, то підстав для стягнення з нього витрат на парову допомогу у розуміння ст. 141 ЦПК України не має. 
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову з урахуванням положень п.3 ч.1 ст. 176 ЦПК України складає менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 22 січня 2026 року скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на дитину задовольнити.
Розмір аліментів, визначений судовим наказом Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2024 року, змінити. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Судовий наказ, виданий Самарським районним судом м. Дніпропетровська від 11 червня 2024 року у справі №206/2930/24 відкликати.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді:          О.В. Халаджи

А.В. Гапонов

Л.П. Никифоряк

Повний текст судового рішення складено 09 червня 2026 року.

Головуючий суддя О.В. Халаджи