Справа № 135/639/26
Провадження № 2/135/489/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

15.06.2026  м. Ладижин 
Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Ладижин в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням сторін) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та відсутність заперечень відповідачки
ТОВ «Фінпром Маркет» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором № 45525625 від 03 жовтня 2025 року у розмірі 3 200 грн та за кредитним договором № 6739673 від 14 жовтня 2025 року у розмірі 5 124 грн 60 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та  ОСОБА_1  в електронній формі було укладено кредитний договір № 45525625, підписаний електронним підписом позичальника, за умовами якого кредитодавець на засадах платності, строковості та зворотності перерахував грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 1 000 грн.
Окрім того 14 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та  ОСОБА_1  в електронній формі було укладено кредитний договір № 6739673, підписаний електронним підписом позичальника, за умовами якого кредитодавець на засадах платності, строковості та зворотності перерахував грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 1 300 грн.
ОСОБА_1  свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за їх користування та інших платежів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за вказаними кредитними договорами.
25 лютого 2026 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» було укладено договір факторингу № 25/02/26, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «Фінпром Маркет» належні йому права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема за кредитними договорами № 45525625 від 03 жовтня 2025 року та № 6739673 від 14 жовтня 2025 року. Отже, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло право грошової вимоги до відповідачки за зазначеними кредитними договорами.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за кредитними договорами, а саме непогашенням заборгованості ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок позивача, останній просив суд стягнути з  ОСОБА_1  заборгованість: за кредитним договором № 45525625 від 03 жовтня 2025 року у розмірі 3 200 грн, яка складається з заборгованості за: тілом кредиту – 1 000 грн; процентами – 200 грн; неустойкою (пенею) – 2 000 грн; за кредитним договором № 6739673 від 14 жовтня 2025 року у розмірі 5 124 грн 60 коп, яка складається з заборгованості за: тілом кредиту – 1 300 грн; процентами – 1 000 грн 35 коп.; комісією – 224 грн 25 коп.; неустойкою (пенею) – 2 600 грн. Також позивач просив суд стягнути з відповідачки 2662 грн 40 коп. судового збору та 4 500 грн витрат на правничу допомогу.
Відповідачка  ОСОБА_1  відзиву на позовну заяву до суду не подала, заперечень проти позову та доказів погашення заборгованості не надала.
ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи
23 квітня 2026 року суд ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та постановив здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці було запропоновано подати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк. Цією ж ухвалою за клопотанням представника позивача суд витребував докази від банківської установи, які надійшли на адресу суду 30 квітня 2026 року.
Представник позивача ОСОБА_2 подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі й просить їх задовольнити.
Відповідачка  ОСОБА_1  подала заяву, у якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги визнала.
Суд уважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, оскільки учасники скористалися своїми процесуальними правами та виклали свої правові позиції.
З огляду на викладене, а також згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом
03 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (кредитодавець) та  ОСОБА_1  (позичальник) в електронній формі через особистий кабінет позичальника, доступний на вебсайті кредитодавця та/або відповідному мобільному додатку чи іншому засобі інформаційно-комунікаційної системи ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», укладено кредитний договір № 45525625 (а.с.12-21).
Кредитний договір підписано у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується даними інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про ідентифікацію та верифікацію позичальника під час оформлення договору (а.с. 21 зворотна сторона). 
Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося надати відповідачці кредит у розмірі 1 000 грн строком на 20 днів, починаючи з дати надання кредиту 03 жовтня 2025 року, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит до 22 жовтня 2025 року, сплатити проценти за користування кредитом у строки та в порядку, визначених договором і графіком платежів (додаток № 1) (п. 2.2).
Умовами кредитного договору визначено такий фінансовий механізм кредитування: проценти за користування кредитом – 1,00 % в день протягом усього строку кредитування; неустойка (пеня) - у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15 % від суми простроченого платежу (п. 10.5). Також зазначено номер електронного платіжного засобу позичальника НОМЕР_1 (п. 12).
На підтвердження факту виконання кредитодавцем зобов`язання з надання кредитних коштів до матеріалів справи долучено інформацію, яка надана за вих. № КД-000046077 від 06.03.2026 ТОВ «Європейська платіжна система» (а.с. 22) та копію електронної платіжної інструкції (а.с. 23), згідно з якими 03.10.2025 було успішно перераховано кошти в сумі 1 000 грн на карту № НОМЕР_1 .
30 квітня 2026 року АТ «Універсал Банк» листом № БТ/Е-17385 (а.с. 75) повідомило суд, що на ім`я  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_2 ) емітовано платіжну картку №  НОМЕР_3 . Окрім того надана інформація про рух коштів за вказаною платіжною карткою за період з 03.10.2025 по 06.10.2025, згідно якої також вбачається, що 03.10.2025 на даний картковий рахунок відбулося зарахування коштів в сумі 1 000 грн.
Відповідачка прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконувала в повній мірі. Це підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 45525625 від 03 жовтня 2025 року (а.с. 9 зворотна сторона - 11), згідно з яким непогашена заборгованість відповідачки перед первісним кредитором становила 3 200 грн, яка складається з заборгованості: за тілом кредиту – 1 000 грн; за процентами – 200 грн; за неустойкою (пенею) – 2 000 грн. 
Окрім того, 14 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (кредитодавець) та  ОСОБА_1  (позичальник) в електронній формі через особистий кабінет позичальника, доступний на вебсайті кредитодавця та/або відповідному мобільному додатку чи іншому засобі інформаційно-комунікаційної системи ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», укладено кредитний договір № 6739673 (а.с.25-33).
Кредитний договір підписано у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується даними інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про ідентифікацію та верифікацію позичальника під час оформлення договору (а.с. 34). 
Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося надати відповідачці кредит у розмірі 1 300 грн строком на 360 днів, починаючи з дати надання кредиту 14 жовтня 2025 року, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит до 08 жовтня 2026 року, сплатити проценти за користування кредитом у строки та в порядку, визначених договором і графіком платежів (додаток № 1) (п. 2.2).
Умовами кредитного договору визначено такий фінансовий механізм кредитування: комісія за надання кредиту: 224 грн 25 коп., нарахована одноразово за ставкою 17,25 % від суми наданого кредиту (п. 2.2.8); проценти за користування кредитом – 0,95 % в день протягом усього строку кредитування; неустойка (пеня) - у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15 % від суми простроченого платежу (п. 9.5). Також зазначено номер електронного платіжного засобу позичальника НОМЕР_4 (п. 11).
На підтвердження факту виконання кредитодавцем зобов`язання з надання кредитних коштів до матеріалів справи долучено інформацію, яка надана за вих. № КД-000046693 від 09.03.2026 ТОВ «Європейська платіжна система» (а.с. 34 зворотна сторона) та копію електронної платіжної інструкції (а.с. 35 зворотна сторона), згідно з якими 14.10.2025 було успішно перераховано кошти в сумі 1 300 грн на карту № НОМЕР_4 .
04 червня 2026 року АТ «Акцент Банк» листом № 36603/47-260524/107- БТ (а.с. 82) повідомило суд, що на ім`я  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_2 ) емітовано платіжну картку №  НОМЕР_5 . Окрім того надана інформація про рух коштів за вказаною платіжною карткою за період з 14.10.2025 по 17.10.2025 (а.с. 83-86), згідно якої також вбачається, що 14.10.2025 на даний картковий рахунок відбулося зарахування коштів в сумі 1 300 грн.
Відповідачка прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконувала в повній мірі. Це підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 6739673 від 14 жовтня 2025 року (а.с. 23 зворотна сторона - 24), згідно з яким непогашена заборгованість відповідачки перед первісним кредитором становила 5 124 грн 60 коп., яка складається з заборгованості: за тілом кредиту – 1 300 грн; за процентами – 1 000 грн 35 коп.; за комісією – 224 грн 25 коп.; за неустойкою (пенею) – 2 600 грн.
25 лютого 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу № 25/02/26, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «Фінпром Маркет» належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимог (а.с. 37 зворотна сторона – 41). ТОВ «Фінпром Маркет» здійснило оплату за відступлення права вимоги згідно з платіжними інструкціями (а.с. 44 зворотна сторона - 45).
Відповідно до копії Реєстру прав вимог від 25 лютого 2025 року ( № 1) до договору факторингу № 25/02/26 від 25 лютого 2025 року, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитними договорами: № 45525625 від 03 жовтня 2025 року у розмірі 3 200 грн та № 6739673 від 14 жовтня 2025 року у розмірі 5 124 грн 60 коп. (а.с. 41 зворотна сторона - 44).
На підтвердження розміру заборгованості відповідачки перед ТОВ «Фінпром Маркет» за кредитним договором № 45525625 від 03 жовтня 2025 року надано розрахунок заборгованості (а.с. 7), згідно з яким станом на 08.04.2026 загальна сума заборгованості становила 3 200 грн, яка складається з заборгованості: за тілом кредиту – 1 000 грн; за процентами – 200 грн; за неустойкою (пенею) – 2 000 грн.
На підтвердження розміру заборгованості відповідачки перед ТОВ «Фінпром Маркет» за кредитним договором № 6739673 від 14 жовтня 2025 року надано розрахунок заборгованості (а.с. 54), згідно з яким станом на 08.04.2026 загальна сума заборгованості становила 5 124 грн 60 коп., яка складається з заборгованості: за тілом кредиту – 1 300 грн; за процентами – 1 000 грн 35 коп.; за комісією – 224 грн 25 коп.; за неустойкою (пенею) – 2 600 грн.
Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитними договорами. На момент розгляду справи відповідачка не надала суду жодних доказів сплати зазначеної заборгованості, а також не надала доказів належного виконання зобов`язань перед первісним кредитором.
IV. Норми права, які застосовує суд, та мотиви їх застосування
4.1. Укладення електронного договору про споживчий кредит
Загальні вимоги до чинності правочину встановлені статтею 203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства та його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин вчиняється у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин презюмується правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. 
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції та встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 3 цього Закону електронний договір — це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення їхніх цивільних прав і обов`язків і оформлена в електронній формі; такий договір укладається і виконується у порядку, передбаченому, зокрема, Цивільним кодексом України. 
Частина третя статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що електронний договір укладається шляхом направлення пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) іншою стороною; такий договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила оферту, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до цієї норми відповідь про акцепт, зокрема, може надаватися шляхом заповнення електронної форми з накладенням електронного підпису у порядку, визначеному статтею 12 вказаного Закону, або шляхом вчинення дій, які в інформаційній системі прямо визначені як прийняття пропозиції. 
За пунктами 12, 13 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор — це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, і яка використовується як електронний підпис одноразовим ідентифікатором — дані в електронній формі, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні. Згідно зі статтею 12 цього Закону електронний правочин вважається підписаним, зокрема, у разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Суд установив, що 03 жовтня 2025 року відповідачка в особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» подала електронну заявку на отримання кредиту, після чого на вказану нею електронну пошту кредитодавець надіслав одноразовий ідентифікатор (цифровий код). Введення відповідачкою цього одноразового коду в інформаційній системі позивача слугувало підтвердженням її акцепту пропозиції укласти кредитний договір № 45525625 від 03 жовтня 2025 року в електронній формі. Зміст укладеного договору відображений у файлах особистого кабінету та роздрукований в матеріалах справи. 
Окрім того, 14 жовтня 2025 року відповідачка в особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» подала електронну заявку на отримання кредиту, після чого на вказану нею електронну пошту кредитодавець надіслав одноразовий ідентифікатор (цифровий код). Введення відповідачкою цього одноразового коду в інформаційній системі позивача слугувало підтвердженням її акцепту пропозиції укласти кредитний договір № 6739673 від 14 жовтня 2025 року в електронній формі. Зміст укладеного договору відображений у файлах особистого кабінету та роздрукований в матеріалах справи. 
Із зазначених документів убачається, що до моменту укладення кредитних договорів відповідачці було надано інформацію, передбачену статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», зокрема дані про реальну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, графік платежів, розмір і строки внесення обов`язкових платежів, а також наслідки невиконання зобов`язань. Підписавши зазначені документи електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідачка підтвердила, що була обізнана з основними умовами кредитування та погодилася з ними.
Правові висновки щодо допустимості укладення цивільно-правових договорів у сфері споживчого кредитування в електронній формі з використанням одноразових ідентифікаторів неодноразово висловлювалися у практиці Верховного Суду. Так, у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказано, що підписання договору одноразовим паролем-ідентифікатором є належним способом волевиявлення сторони, а договір, укладений за правилами Закону України «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічні підходи викладено у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. 
З урахуванням наведеного, а також того, що будь-яких позовних вимог про визнання кредитних договорів недійсним чи нікчемними у цій справі не заявлено, підстав вважати, що презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 ЦК України, спростована, суд не вбачає. Отже, кредитні договори № 45525625 від 03 жовтня 2025 року та № 6739673 від 14 жовтня 2025 року є належним чином укладеними в електронній формі, відповідають вимогам закону щодо форми правочину і є обов`язковими для виконання сторонами. На підтвердження факту надання кредиту матеріали справи містять документи, за яким відповідачці були перераховані кредитні кошти (суми 1?000 грн та 1 300 грн) на вказані нею банківські рахунки. Переказ коштів здійснювався через сертифіковані платіжні системи з дотриманням вимог безпеки (стандарт PCI DSS), що гарантує належне зарахування суми на рахунок позичальника. Отже відповідачка отримала за цими договорами грошові кошти в обумовленому розмірі, у зв`язку з чим зобов`язана повернути їх та сплатити передбачені договором платежі у встановлені строки.
4.2. Відступлення права вимоги (заміна кредитора)
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (Постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18), постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15).
Позивач на підтвердження набуття права вимоги за спірним зобов`язанням суду надав копію договору факторингу № 25/02/26 від 25 лютого 2026 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет», а також копію реєстру прав вимог до зазначеного договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Доказів того, що вказаний договір факторингу визнаний недійсним не надано, а тому суд вважає, що позивач надав докази, які підтверджують належний перехід прав вимоги до відповідачки від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінпром Маркет».
За таких обставин ТОВ «Фінпром Маркет» набуло статус нового кредитора за кредитними договорами № 45525625 від 03 жовтня 2025 року та № 6739673 від 14 жовтня 2025 року до відповідачки  ОСОБА_1 .
4.3. Розрахунок заборгованості та доказування її розміру
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник — повернути кредит та сплатити проценти. За пунктами 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи, і докази на їх підтвердження.
Звертаючись до суду, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 45525625 від 03 жовтня 2025 року в розмірі 3 200 грн, яка, за поданим розрахунком, складається із заборгованості за тілом кредиту — 1 000 грн, за процентами — 200 грн, за пенею — 2 000 грн. Подані позивачем договір та розрахунок заборгованості свідчать, що відповідачці надано кредит у сумі 1 000 грн строком на 20 днів (з 03.10.2025 по 22.10.2025).
Оцінивши поданий розрахунок заборгованості, суд приходить до висновку, що він є зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору та відображає структуру заборгованості. Відповідачка не надала суду власного розрахунку заборгованості або інших належних і допустимих доказів, які б спростовували наведені позивачем дані чи свідчили про повне або часткове погашення спірної суми понад зазначене в розрахунку.
Суд також бере до уваги, що відповідачка позовні вимоги визнала повністю, і таке визнання в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1 000 грн та за процентами в розмірі 200 грн не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. За цих обставин суд вважає доведеними обсяг заборгованості за основним боргом та процентами за кредитним договором; питання правомірності стягнення неустойки (пені) оцінюється окремо з огляду на припис пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. 
Окрім того, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 6739673 від 14 жовтня 2025 року в розмірі 5 124 грн 60 коп., яка, за поданим розрахунком, складається із заборгованості за тілом кредиту — 1 300 грн, за процентами — 1 000 грн 35 коп., за комісією — 224 грн 25 коп., за пенею — 2 600 грн. Подані позивачем договір та розрахунок заборгованості свідчать, що відповідачці надано кредит у сумі 1 300 грн строком на 360 днів (з 14.10.2025 по 08.10.2026).
Оцінивши поданий розрахунок заборгованості, суд приходить до висновку, що він є зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору та відображає структуру заборгованості. Відповідачка не надала суду власного розрахунку заборгованості або інших належних і допустимих доказів, які б спростовували наведені позивачем дані чи свідчили про повне або часткове погашення спірної суми понад зазначене в розрахунку.
Суд також бере до уваги, що відповідачка позовні вимоги визнала повністю, і таке визнання в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1 300 грн та за процентами в розмірі 1 000 грн 35 коп. не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. За цих обставин суд вважає доведеними обсяг заборгованості за основним боргом та процентами за кредитним договором; питання правомірності стягнення комісії та неустойки (пені) оцінюється окремо з огляду на спеціальне законодавство про споживче кредитування та припис пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. 
4.4. Щодо вимоги про стягнення комісії за надання кредиту
Позивач просить стягнути заборгованість за комісією за надання кредиту у розмірі 224 грн 25 коп., яка нарахована відповідачці за умовами кредитного договору № 6739673 від 14 жовтня 2025 року.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом — це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом, зокрема, включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, законом прямо передбачено право кредитодавця встановлювати в договорі про споживчий кредит комісії як складові загальних витрат за кредитом. 
Постановою Правління Національного банку України від 11 лютого 2021 року № 16 затверджено Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до пункту 5 цих Правил кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, у тому числі щодо вартості додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника та третіх осіб. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, тлумачачи зазначені норми, дійшла висновку, що така форма витрат, як комісія у складі загальних витрат за кредитом (у тому числі комісія за надання кредиту), прямо передбачена законодавством; її розмір визначається кожним кредитодавцем індивідуально та закріплюється в умовах договору і внутрішніх документах фінансової установи. 
У кредитному договорі № 6739673 від 14 жовтня 2025 року сторони погодили, що позичальник сплачує одноразову комісію за надання кредиту у розмірі 17,25% від суми виданого кредиту, що становить 224 грн 25 коп. (пункт 2.2.8). 
Суд встановив, що відповідачка підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором кредитний договір, графік платежів, в яких відображено інформацію про існування та розмір одноразової комісії за надання кредиту. Підписання цих документів свідчить про те, що відповідачка отримала необхідну інформацію про структуру загальних витрат за кредитом, у тому числі про обов`язок сплати зазначеної комісії, та погодилася з відповідними умовами кредитування. 
Умови кредитного договору № 6739673 та пов`язаних із ним документів (графік платежів) не свідчать про те, що одноразова комісія за надання кредиту включає плату за послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати безоплатно відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», або що вона приховує плату за інформацію, яка має надаватися безоплатно. Натомість така комісія є частиною плати за користування кредитом, визначеною як складова загальних витрат за споживчим кредитом.
За таких обставин суд приходить до висновку, що включення до умов кредитного договору обов`язку позичальника сплатити комісію за надання кредиту в розмірі 224 грн 25 коп. та подальше витребування цієї суми позивачем відповідає вимогам спеціального законодавства, яке регулює споживче кредитування, і не суперечить статті 228 ЦК України. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за одноразовою комісією за надання кредиту в розмірі 224 грн 25 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
4.5. Щодо вимоги про стягнення неустойки (пені)
Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за неустойкою (пенею) у розмірі 2 000 грн, яка нарахована відповідачці за умовами кредитного договору № 45525625 від 03 жовтня 2025 року.
Окрім того, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за неустойкою (пенею) у розмірі 2 600 грн, яка нарахована відповідачці за умовами кредитного договору № 6739673 від 14 жовтня 2025 року.
За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею — неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір визначається договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України). 
Пунктом 10.5 кредитного договору № 6739673 від 14 жовтня 2025 року сторони погодили, що у разі прострочення платежів позичальник зобов`язаний сплатити неустойку (пеню) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15 % від суми простроченого платежу. Аналогічні положення щодо сплати неустойки (пеню) містяться в пункті 9.5 кредитного договору № 6739673 від 14 жовтня 2025 року.
Водночас пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлює, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплачувати на користь кредитодавця неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення; неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем. 
У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22 зроблено висновок, що дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України поширюється на зобов`язання, які виникають, зокрема, з договорів позики та кредитних договорів, у тому числі договорів про споживчий кредит. Верховний Суд зазначив, що законодавець запровадив спеціальні наслідки прострочення виконання грошових зобов`язань у період дії воєнного стану, які полягають у звільненні позичальника від відповідальності за частиною другою статті 625 ЦК України та від обов`язку сплачувати неустойку, а також у списанні нарахованих з 24 лютого 2022 року сум неустойки та інших аналогічних платежів. Аналогічну правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22. 
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на території України з 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан, строк дії якого надалі неодноразово продовжувався і який діє на момент розгляду справи. Кредитні правовідносини між сторонами у справі виникли вже в умовах дії воєнного стану, а неустойка (пеня) у розмірах 2 000 грн та 2 600 грн, заявлена до стягнення, нараховано за прострочення виконання грошового зобов`язання в цей період.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який виключає можливість стягнення з позичальника неустойки (пені), нарахованої за прострочення виконання грошового зобов`язання, починаючи з 24 лютого 2022 року, а нараховані суми неустойки підлягають списанню кредитодавцем. За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за неустойкою (пенею) у розмірі 2 000 грн, яка нарахована відповідачці за умовами кредитного договору № 45525625 від 03 жовтня 2025 року, не підлягає задоволенню. Також не підлягають задоволення аналогічні вимоги у розмірі 2 600 грн за кредитним договором № 6739673 від 14 жовтня 2025 року.
Висновки
З урахуванням наведеного та встановленого судом невиконання відповідачкою  ОСОБА_1  зобов`язань за кредитними договорами № 45525625 від 03 жовтня 2025 року та № 6739673 від 14 жовтня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню.
За кредитним договором № 45525625 від 03 жовтня 2025 року підлягає стягненню заборгованість у розмірі 1 200 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту — 1 000 грн, за процентами — 200 грн. У решті позовних вимог, а саме в частині стягнення заборгованості за неустойкою (пенею) у розмірі 2 000 грн, з підстав, викладених у мотивувальній частині рішення, слід відмовити.
За кредитним договором № 6739673 від 14 жовтня 2025 року підлягає стягненню заборгованість у розмірі 2 524 грн 60 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту — 1 300 грн, за процентами — 1 000 грн 35 коп. та за одноразовою комісією за надання кредиту — 224 грн 25 коп. У решті позовних вимог, а саме в частині стягнення заборгованості за неустойкою (пенею) у розмірі 2 600 грн, з підстав, викладених у мотивувальній частині рішення, слід відмовити.
V. Розподіл судових витрат між сторонами
5.1. Щодо витрат на правничу допомогу
Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги державою.
Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 4 500 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: копію ордеру на надання правничої допомоги (а.с. 52); копію договору про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25.08.2025 (а.с. 45 зворотна сторона - 49); копію витягу з акту № 11ФП приймання-передачі правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25.08.2025 (а.с. 49 зворотна сторона); копію акту приймання передачі справ на надання правничої допомоги (а.с. 50-51); копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 25.03.2026 (а.с. 51 зворотна сторона).
За обставинами цієї справи не викликає сумнівів, що при розгляді справи в суді позивачу ТОВ «Фінпром Маркет» надавалася професійна правова допомога адвокатом Ткаченко Ю.О. на підставі договору про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25.08.2025.
Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. З вказаних вище наданих адвокатом документів слідує, що предметом наданої правничої допомоги є: вивчення наявних документів, визначення правової позиції, аналіз судової практики та збір доказів, підготовка та складання позовної заяви, представництво інтересів в суді тощо.
Враховуючи викладене вище, складність справи, тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмета спору та обсягу фактично наданих послуг, суд вважає, що заявлені витрати є співмірними, обґрунтованими і пропорційними обсягу здійсненої роботи та наданої послуги.
Водночас витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, зважаючи на вимоги п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки вимоги позивача задоволені частково на загальну суму 3 724 грн 60 коп. і ця сума від суми позову (8 324 грн 60 коп.) складає 44,74 %, а тому з відповідачки до стягнення підлягає 2 013 грн 30 коп. витрат на професійну правничу допомогу (44,74% від 4 500 грн). Решту витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 486 грн 70 коп. слід залишити за позивачем.
Вказаний висновок суду повністю корелюється з правовими висновками, які викладені Верховним Судом у постановах від 30 квітня 2025 року у справі № 752/17800/22 (провадження № 61-12052св24), від 16.09.2025 у справі № 359/10546/23 (провадження № 61-15942св24) та ухвалі від 02.10.2025 у справі № 568/1927/24 (провадження № 61-12034ск25). 
5.2. Щодо судового збору
Судом встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 2?662 грн 40 коп., що підтверджується платіжним документом від 17.04.2026 (а.с. 6).
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що позов задоволено частково – у розмірі 3 724 грн 60 коп. із заявлених 8 324 грн 60 коп., що становить 44,74% від суми позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 191 грн 16 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Решту судового збору в сумі 1 471 грн 24 коп. слід залишити за позивачем.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 2–5, 7, 8, 10–13, 81, 83, 89, 133, 141, 247, 258, 259, 263–265, 268, 273, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованість за кредитним договором № 45525625 від 03 жовтня 2025 року у розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) грн 00 коп. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованість за кредитним договором № 6739673 від 14 жовтня 2025 року у розмірі 2 524 (дві тисячі п`ятсот двадцять чотири) грн 60 коп. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» 1 191 (одну тисячу сто дев`яносто одну) грн 16 коп. судового збору та 2 013 (дві тисячі тринадцять) грн 30 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ладижинський міський суд Вінницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354, ст. 355 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).
Ім`я (найменування) сторін:
- позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», місце знаходження: вул. Садова, буд. 31/33, м. Ірпінь, Київська область, 08205, ЄДРПОУ 43311346;
- відповідачка –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Рішення складено та підписано суддею 15.06.2026. 
Суддя