П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/24869/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Єфіменко Ольга Володимирівна 
Суддя-доповідач: Мацький Є.М. 

30 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Мацького Є.М. 
суддів: Сушка О.О.  Залімського І. Г. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про стягнення податкового боргу, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. До Житомирського окружного адміністративного суду звернулося Головне управління ДПС у Житомирській області (далі - апелянт) із позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 177 094,77 грн.

2. В обґрунтування позовних вимог Головне управління ДПС у Житомирській області посилається на те, що ОСОБА_1 (далі - відповідачка) має заборгованість з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, військового збору, та адміністративних штрафних та інших санкції. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. 15 травня 2026 року рішенням Житомирського окружного адміністративного суду в задоволенні позовних вимог відмовлено. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

4. Апелянт Головне управління ДПС у Житомирській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

5. Апелянт зазначив, що не можна погодитись із висновком суду першої інстанції щодо відсутності
доказів, що підтверджують факт належного виконання позивачем обов`язку щодо вручення податкових повідомлень-рішень відповідачу, та що у позивача не виникло правових підстав для звернення до суду із позовом про стягнення податкового боргу. В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань (далі – ЄДР) містяться, зокрема, відомості про місцезнаходження фізичної особи – підприємця (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою – підприємцем) (п. 5 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 №755-IV, (із внесеними змінами та доповненнями, далі- Закон №755-IV)). Крім цього, зазначає, що ОСОБА_1 (далі - відповідачка) має заборгованість з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, військового збору, та адміністративних штрафних та інших санкції. 

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

6. За ідентифікаційними даними ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Житомирській області.

7. Як свідчить зведений розрахунок відповідачка має податковий борг зі сплати:

- податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в загальній сумі 155 19822 грн, з яких 144 85,07 грн - основного платежу, 8 033,80 грн штрафної санкції та 299,37 грн - пені;

- військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в загальній сумі 12 876,53 грн, з яких 12 238,76 грн - основного платежу, 612,82 грн - штрафних санкцій та 24,95 грн - пені;

- адміністративних штрафів та інших санкцій на суму 9 020 грн, з яких 9 020 грн - штрафних санкцій. 

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА, АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

8. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої апеляційної скарги, Апеляційний Суд виходить з наступного.

9. Відмовляючи в задоволенні позовних вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що податкові зобов`язання не є узгодженними, а тому підстав для сгягнення податкового боргу немає. 

10. З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів. так як судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини справи, невірно застосовано та порушено норми матеріального і процесуального права, виходячи з наступного.

11. Так, судом першої інстанції зроблено висновок, що на момент звернення до суду з позовом про стягнення податкової заборгованості сума грошових зобов`язань 177094,77 грн., яка визначена податковими повідомленнями-рішеннями від 26.03.2025 №0060252407, №0060212407, №0060192407, №0060282407, №0060232407, не є узгодженою і, відповідно, не являється податковим боргом відповідача.

12. Такий висновок є помилковим, виходячи з наступного .

13. Пунктом 5.2 статті 5 ПК України передбачено пріоритет понять, правил, термінів та положень цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування. Відповідно до пункту 45.1 статті 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язана визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більш однієї адреси.

14. Відповідно до пункту 70.1 статті 70 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр). До облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься інформація, зокрема про місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство (підпункт 70.2.4 пункт 70.2 статті 70 ПК України).

15. Згідно п.42.1 ст.42 ПК України Податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу, і відображатися в електронному кабінеті.

16. Відповідно до норм п. 42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його
представнику) (пункт 42.2 статті 42 ПК України).

17.Згідно з абзацом 6 пункту 42.4 статті 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

18. Відповідно до пункту 3 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 N 1204 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за N 124/28254 (далі - Порядок N 1204), податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 Кодексу.

19. За змістом наведених положень надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

20. ОСОБА_1 , відповідно до відомостей ДРФО (у період з 08.07.2013 по 23.04.2025 року) зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 

21. 26.03.2025 апелянтом на зазначену адресу відповідачу були направлені податкові повідомлення рішення від 26.03.2025 №0060252407, №0060212407, №0060192407, №0060282407, №0060232407, які 12.04.2025 повернуто поштою із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (копії податкових повідомлень – рішень та доказів їх надіслання Укрпоштою з відміткою про їх повернення додано до
матеріалів справи).

22. Податкову вимогу від 12.05.2025 форми «Ф» №0004717-1306-0630 на суму боргу 9700 грн. було надіслано на адресу : АДРЕСА_2 , поштове відправлення №0601158808360 було повернуто «за закінченням терміну зберігання» (поштове відправлення та довідка Укрпошта ф.20 додано до матеріалів справи).

23. Також позивачем до матеріалів справи було додано Довідку про історію зміни податкової адреси відповідачки, зокрема: 1. з 08.07.2013 по 24.04.2025 відповідач була зареєстрована за адресою:  
АДРЕСА_1 ; 2. з 25.04.2025 відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . 

24. Зважаючи на вищевикладені обставини щодо реєстрації відповідача колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності доказів, що підтверджують факт належного виконання позивачем обов`язку щодо вручення податкових повідомлень-рішень відповідачу, та що у позивача не виникло правових підстав для звернення до суду із позовом про стягнення податкового боргу.

25. В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань (далі – ЄДР) містяться, зокрема, відомості про місцезнаходження фізичної особи – підприємця (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою – підприємцем) (п. 5 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 №755-IV, (із внесеними змінами та доповненнями, далі- Закон №755-IV)).

26. Пунктом 45.1 ПКУ визначено, що податковою адресою платника податків – фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків – фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

27. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідач фактично знав про наявний податковий борг.

28. Тож слід констатувати відсутність належних допустимих доказів на підтвердження існування причин (явищ, дій), які б могли відповідачеві об`єктивно завадити у визначений законом строк оскаржити податкові повідомлення - рішення.

29. Суб`єктивне/власне розуміння правових наслідків акта, незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, не можуть вважатися об`єктивною причиною, яка перешкоджає захищати свої права у строки, встановлені процесуальним законом.

30. Крім цього, фізичні особи-платники податків зобов`язані інформувати податковий орган про зміну даних, які вносяться до облікової картки платника. Відомості подаються протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом заповнення заяви за формою 5ДР, як це передбачено Положенням про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 №822 (в редакції із внесеними змінами та доповненнями).

31. За податковою адресою платника податків контролюючими органами направляються податкові повідомлення – рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків. А у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням, незнаходження фактичного місцезнаходження платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини
невручення.

32. Отже, наслідком недостовірності даних про місцезнаходження може бути неналежне виконання обов`язків фізичної особи – підприємця, що в свою чергу може бути підставою для застосування контролюючими органами штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до таких платників податків.

33. Отже, на момент звернення до суду з даним позовом сума грошового зобов`язання 177094,77 грн. , яка визначена податковими повідомленнями-рішенями від 26.03.2025 №0060252407, №0060212407, №0060192407, №0060282407, №0060232407, є узгодженою і, відповідно, є податковим боргом відповідача, який є несплаченим та підлягав стягненню. 

ІV. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

34 . Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

35 . Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

36 . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

37 . Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

38 . Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

39 . Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

40 . Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, надані національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми. Таким чином, важливим є визначити, чи належним чином національні органи влади використали свою свободу повноважень, звинувативши заявника у наклепі чи зловживанні посадовим становищем. Рішення у справі “Ляшко проти України” (Lyashko v. Ukraine) від 10 серпня 2006 р., Заява № 21040/02, п.47.

41 . Суд відзначає, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (див., mutatis mutandis, рішення у справах “Лобо Мачадо проти Португалії” (Lobo Machado v. Portugal) і “Фермьойлєн проти Бєльгії” (Vermeulen v. Belgium) від 20 лютого 1996 р., Reports of Judgments and Decisions 1996-I, сс. 206-07, п. 31 і п. 23, п. 33, відповідно, та рішення у справі “Нідерост-Губер проти Швейцарії” (Nidero?stHuber v. Switzerland) від 18 лютого 1997 р., Reports 1997-I, с. 108, п. 24).

42 . У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

43 . Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

44 . З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови Головного управління ДПС у Житомирській області.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області задовольнити повністю.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Житомирській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Головного управління ДПС у Житомирській області задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 податку заборгованість у сумі 177094,77грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.  

Головуючий	 		Мацький Є.М.	
 	 	 	 	
Судді		  	Сушко О.О.    Залімський І. Г.