Справа № 462/7300/24

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 року м.Львів
Залізничний районний суд м. Львова у складі: 
головуючого - судді - Гедз Б.М.
з участю секретарів - Сеньків Х.М., Рущак Т.О.
представника позивачів - ОСОБА_1 
представника відповідача - ОСОБА_2 
представника третьої особи ТОВ "Транс-Сервіс-1" - Сабана М.Р.
третьої особи - ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та малолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_6 до ТзОВ "Торгово-видобувна компанія "Львівський мехсклозавод", за участю третіх осіб: ТОВ «Транс-Сервіс-1», ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, - 

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду із цивільним позовом в кримінальному провадженні № 12022140000000130 про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України (справа № 462/2487/22) до "Торгово-видобувна компанія "Львівський мехсклозавод", ТОВ «Транс-Сервіс-1», ОСОБА_3 , АТ «СК «Інго» з позовними вимогами, які неодноразово уточнювалися. Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 02.05.2024 ОСОБА_3 був засуджений, вирішено цивільний позов та долю речових доказів. Ухвалою  Львівського апеляційного суду від 30.07.2024 вирок Залізничного районного суду м. Львова від 02.05.2024 щодо ОСОБА_3 в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в особі законного представника ОСОБА_6 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод», Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» - скасовано, призначено новий розгляд цивільних позовів в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті вирок залишено без змін. Скасовуючи вирок суду в частині вирішення цивільних позовів, апеляційний суд вказав на необхідність під час нового розгляду місцевому суду дослідити - лист ТОВ «Транс-Сервіс-1» від 01.04.2022 року № 1/01/04/22 про надання згоди ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод», лист ТОВ «Транс-Сервіс-1» від 23.05.2024 року № 1/23/05/24, а також повторно дослідити правові підстави володіння ОСОБА_3 транспортним засобом марки Skoda Octavia А7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2018 року випуску на день вчинення дорожньо-транспортної пригоди (08.04.2022 року), після чого ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Залізничного районного суду м. Львова від 20.09.2024 матеріали даного цивільного позову передано для розгляду судді Гедз Б.М.
24.09.2024ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та малолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_6 до "Торгово-видобувна компанія "Львівський мехсклозавод", ТОВ «Транс-Сервіс-1», ОСОБА_3 , АТ «Страхова компанія «ІНГО» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України постановлено розпочати підготовче провадження у справі.
12.11.2024 ухвалою Залізничного районного суду м. Львова клопотання позивача у справі ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі задоволено, зупинено провадження у даній справі (№ 462/7300/24) до вирішення Верховним Судом касаційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 30.07.2024 у кримінальному провадженні за № 462/2487/22 щодо ОСОБА_3 , яка перебуває на розгляді Верховного Суду.
Постановою Верховного Суду від 09.12.2024 касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалу Львівського апеляційного суду від 30.07.2024 в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_3 , крім рішення в частині призначення нового розгляду цивільних позовів у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою  колегії cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду 29.01.2025 апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника Глушка І.Б. на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 02.05.2024 щодо ОСОБА_3 закрито у зв`язку з відмовою захисника від поданої апеляційної скарги.
21.04.2025 ухвалою Залізничного районного суду м. Львова поновлено провадження у даній цивільній справі.
Представник позивачів 02.07.2025 подав заяву про уточнення розміру позовних вимог, просить стягнути з АТ "Страхова компанія "ІНГО" на користь ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 71477,50 грн. в якості відшкодування завданої майнової шкоди; на користь ОСОБА_4 - 4000,00 грн. в якості відшкодування вартості проведеної експертизи завданої майнової шкоди та 78000,00 грн. в якості відшкодування витрат на поховання на спорудження надгробного пам`ятника; на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та малолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в особі їх законного представника - матері ОСОБА_6 грошові кошти у загальному розмірі 78000,00 грн. у рівних частинах по 15600,00 грн. кожному в якості моральної шкоди внаслідок смерті фізичної особи; на користь ОСОБА_5 , малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в особі їх законного представника - матері ОСОБА_6 страхове відшкодування у зв`язку із втратою годувальника в загальному розмірі 104000,00 грн., зокрема у рівних частинах цієї суми: по 34666,67 грн. кожному із них; а також просить стягнути з ТзОВ "Торгово-видобувна компанія "Львівський мехсклозавод" на користь ОСОБА_5 грошові кошти 7512,50 грн. в якості відшкодування решти завданої майнової шкоди; на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 2870,00 грн. в якості відшкодування решти витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника та 32247,94 грн. в якості витрат на організацію поминальних обідів; на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та малолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в особі їх законного представника - матері ОСОБА_6 грошові кошти в загальному розмірі 4922000,00 грн, зокрема: у рівних частинах цієї суми: по 984400,00 грн. кожному із них, в якості моральної шкоди внаслідок смерті фізичної особи; стягнути з ТзОВ "Торгово-видобувна компанія "Львівський мехсклозавод" на користь малолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі їх законного представника - матері ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 41118,88 грн. кожному із них, щомісячно, до досягнення ними повноліття та батька загиблого ОСОБА_5 у розмірі 41118,88 грн., щомісячно, довічно, в якості відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 08.04.2022 приблизно о 15 год 30 хв. ОСОБА_3 , керуючи службовим автомобілем SKODA OKTAVIA реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Транс-Сервіс-1», внаслідок порушення вимог Розділу 10 п.10.1 та п.10.3 Правил дорожнього руху України здійснив зіткнення з мотоциклом «HONDA CB 600 Hornet» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 , який від отриманих травм помер на місці ДТП, а мотоцикл отримав значні технічні пошкодження і ремонту не підлягає. Таким чином, ОСОБА_3 , який перебував у трудових відносинах з "Торгово-видобувна компанія "Львівський мехсклозавод", під час виконання трудових обов`язків керував транспортним засобом Skoda Octavia А7, своїми діями порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що призвело до смерті сина, чоловіка та батька двох малолітніх дітей - ОСОБА_9 , внаслідок чого був засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України. Зазначеними неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_3 сім?ям ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - цивільним позивачам завдано значної майнової та моральної шкоди, понесені інші витрати. Діяльніть ТОВ «Транс-Сервіс-1» як власника наземного транспортного засобу SKODA OKTAVIA реєстраційний номер НОМЕР_3 застрахована в АТ «СК» ІНГО» договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів полісом № 203978 від 13.06.2021 року. Згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 87 від 29.06.2022 вартість відновлювального ремонту мотоцикла HONDA CB 600 HORNET реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 248557,98 грн. Ринкова вартість зазначеного мотоцикла на момент його пошкодження становить 78 990 грн. Утилізаційна вартість мотоцикла після пошкодження у ДТП становить 7 512,50 грн. Витрати на поховання сина понесені позивачами і згідно з довідками від 09.04.2022 становлять: 11 570 грн - за ритуальні послуги (8 570+3 000 =11 570). Окрім цих витрат, ОСОБА_4 понесла витрати на організацію поминальних обідів, які відбувались у 2022 році та через рік після смерті сина, у 2023 році. Так, у 2022 року ОСОБА_4 понесла витрати в сумі 20 247,94 грн., що підтверджується попереднім рахунком кафе «Лямур» № 1 від 11.04.2022 - 17500,00 грн., фіскальним чеком ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» від 09.04.2022 - 2304,60 грн., чеком «Метро кеш енд Кері Україна» від 09.04.2022 - 443,34 грн. та у 2023 році понесла витрати на суму 12 000, 00 грн., що підтверджується попереднім рахунком № 012 від 08.04.2023, що становить в загальній сумі 32247,94 грн. Згідно з рахунком-фактурою № 1 від 15.06.2022 витрати за спорудження пам`ятника становлять 69 300 грн, 40 000,00 грн на спорудження надгробного пам`ятника позивачка ОСОБА_4 вже заплатила виконавцю робіт ФОП ОСОБА_10 в якості авансу, про що свідчить копія квитанції від 22.06.2022 у АТ КБ "Приватбанк". Позивачам завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що смерть 33-річного сина, чоловіка та батька двох малолітніх дітей - трагедія, яку важко усвідомити. Позивачі зазначають, що у їх свідомості постійно домінує депресивний стан, стан безпорадності, роздратування, нервової напруги. Ураховуючи викладене, позивачі вважають, що протиправними діями винуватця ОСОБА_3 їм завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу смерті сина, чоловіка та батька (годувальника), порушенні звичного способу життя, докладенні додаткових зусиль для організації життя. З урахуванням зазначених обставин вважають, що наближено справедливим та адекватним розміром відшкодування заподіяної позивачам моральної шкоди сума, заявлена у позовних вимогах. При розрахунку розміру компенсації моральної шкоди ними враховано характер і обсяг заподіяних позивачам моральних страждань, їх тривалість, стан здоров?я, тяжкість завданих душевних травм, істотність вимушених змін у життєвих стосунках та інші обставини. Крім цього, для розрахунку суми відшкодування шкоди, у зв?язку з втратою годувальника, що покладається на винуватця ДТП, слід здійснити із застосуваниям ст. ст. 1172, 1198, 1200, 1202 Цивільного кодексу України. Як вбачається з матеріалів справи загиблий - ОСОБА_9 на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав однією сім?єю зі своєю дружиною - ОСОБА_6 , малолітніми дітьми: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також батьками: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та братом ОСОБА_11 . З цього переліку осіб слід віднести до категорії осіб, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, та які, з урахуванням вимог ст. 1200 ЦК України, мають право на відшкодування шкоди: малолітні діти, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_6 та батько померлого ОСОБА_5 , (пенсійне посвідчення № НОМЕР_4 ), який на момент ДТП (смерті його сина) досягнув пенсійного віку і отримував пенсію за віком. Поміж того, до категорії працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди слід віднести: матір померлого - ОСОБА_4 , дружину померлого - ОСОБА_6 . Згідно з річною податковою декларацією платника податку - ФОП за 2021 рік вбачається, що загиблий ОСОБА_9 був зареєстрований як суб?єкт підприємницької діяльності з видом діяльності за КВЕД 46.90 «Неспеціалізована оптова торгівля» та отримував (задекларував) загальний сукупний річний дохід у розмірі 2 965 599,61 грн. Отже, розрахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок смерті фізичної особи (утримання) буде наступним: 2965599, 61 грн. / 12 = 247 133,30 грн середньомісячний заробіток / 6 = 41188.88 грн., де 2965599,61грн. - розмір сукупного річного доходу потерпілого; 12 - кількість календарних місяців у році; 6 - кількість осіб, які перебували на його утриманні, з врахуванням самого померлого. Тобто, на кожну особу, яка перебувала на утриманні померлого і самого померлого припадав щомісячний його дохід у розмірі 41 188, 88 грн. З урахуванням вимог ст. ст. 1172, 1198, 1200, 1202 Цивільного кодексу України підлягає стягненню з ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» на користь малолітніх дітей загиблого: ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в особі їхнього законного представника - матері ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 41188, 88 грн. кожному із них, щомісячно, до досягнення ними повноліття та на користь батька померлого - ОСОБА_5 у розмірі 41188, 88 грн., щомісячно довічно, в якості відшкодування шкоди, у зв`язку із втратою годувальника. 
Представник відповідача подав відзив, в якому виклав свої заперечення проти позову, в яких зазначив, що ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» до матеріалів кримінального провадження долучено договір оренди транспортного засобу від 01.04.2022 № 01/04/22, укладений між ТОВ «Транс-Сервіс-1» та ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» та договір позички транспортного засобу від 01.04.2022, укладений між ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» та ОСОБА_3 . За умовами цих договорів власник транспортного засобу - ТОВ «Транс-Сервіс-1» передало транспортний засіб у платне користування ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод», яке в свою чергу передало транспортний засіб у безоплатне користування фізичній особі - ОСОБА_3 , що означає, що ОСОБА_3 на день вчинення ДТП є володільцем транспортного засобу в розумінні ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, що не пов?язаного з виконанням ним трудових обов?язків та виключає відповідальність ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» як роботодавця. Як вбачається із відповіді ТОВ «Транс-Сервіс-1» від 23.05.2024 № 1/23/05/24, у зв?язку із укладенням договору оренди транспортного засобу з ТЗОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» та на звернення ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод», ТОВ «Транс-Сервіс-1» 01.04.2022 надано згоду орендареві на передачу автомобіля марки "Skoda Octavia A" державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2018 року випуску у володіння та користування фізичній особі ОСОБА_3 . Лист ТОВ «Транс-Сервіс-1» від 01.04.2022 № 1/01/04/22 про надання згоди ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» на передачу транспортного засобу у володіння та користування ОСОБА_3 на адресу ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» не надсилався та зберігався в бухгалтерії ТОВ «Транс-Сервіс-1» по даний час. У зв?язку із наданням орендареві згоди на передачу автомобіля в позичку заходи щодо розірвання договору оренди ТОВ «Транс-Сервіс-1» не вживалися. Таким чином, на момент ДТП яка мала місце 08.04.2022 ОСОБА_3 на достатній правовій підставі володів вищевказаним транспортним засобом, відтак вважається особою, яка зобов?язана відшкодувати шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки. Також, висловив свою позицію щодо добросовісності позивачів при розрахунку ними розміру окремих позовних вимог, з посиланням на задекларований дохід загиблого ОСОБА_9 . Суду представлена річна декларація платника єдиного податку другої групи, єдиною діяльністю якого є неспеціалізована оптова торгівля, однак відповідно до відповіді на виконання ухвали суду обсяг доходу платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 за 2021 рік в розмірі 2 965 599,61 грн, який відображений в Декларації № 32055 з Додатком 1 не вважається таким, що був задекларований платником податків, не вважається доходом платника єдиного податку, оскільки звітності присвоєно ознаку «Вважається неподаною» через допущені порушення в її заповненні, а відповідно до пункту 48.7. статті 48 Податкового кодексу України, така податкова звітність не вважається податковою декларацією. Просить в позовних вимогах до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово- видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити повністю.
Представник третьої особи - «ТОВ «Транс-Сервіс-1» подав письмові пояснення у справі, вважає, що позовні вимоги до ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» про відшкодування майнової та моральної шкоди є необгрунтованими та такими, які не підлягають задоволенню. У своїх письмових поясненнях представник третьої особи просить врахувати, що матеріали справи № 462/2487/22, які містять договір оренди транспортного засобу від 01.04.2022 № 01/04/22, укладений між «Транс-Сервіс-1» та ТзОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод». За умовами цього договору власник транспортного засобу - ТОВ «Транс-Сервіс-1» передало транспортний засіб у платне користування ТзОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод». Також, матеріали справи № 462/2487/22 містять договір позички транспортного засобу від 01.04.2022, укладений між ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» та ОСОБА_3 . За умовами цього договору ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» передало транспортний засіб у безоплатне користування фізичній особі - ОСОБА_3 , що означає, що ОСОБА_3 на день вчинення ДТП є володільцем транспортного засобу в розумінні ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, що не пов?язаного з виконанням ним трудових обов?язків. Звертає увагу суду, що укладення договору позички транспортного засобу від 01.04.2022 між ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» та ОСОБА_3 відбувалося, враховуючи надану згоду ТОВ «Транс-Сервіс-1» у формі листа від 01.04.2022 року № 1/01/04/22, яким ТОВ «Транс-Сервіс-1» як власником та орендодавцем автомобіля надано згоду (дозвіл) ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» на передачу автомобіля марки Skoda Octavia A7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2018 року випуску у володіння та користування фізичній особі ОСОБА_3 на безоплатній основі на умовах позички для його використання в особистих цілях, не пов?язаних з господарською діяльністю ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» та не пов?язаних з виконанням трудових обов?язків. У відповіді ТОВ «Транс-Сервіс-1» від 23.05.2024 № 1/23/05/24, яка долучена до матеріалів справи № 462/2487/22 зазначено, що у зв?язку із укладенням договору оренди транспортного засобу з ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» та на звернення ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод», ТОВ «Транс-Сервіс-1» 01.04.2022 надано згоду орендареві на передачу автомобіля марки Skoda Octavia A7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2018 року випуску у володіння та користування фізичній особі ОСОБА_3 . Лист ТОВ «Транс-Сервіс-1» від 01.04.2022 року № 1/01/04/22 про надання згоди ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» на передачу транспортного засобу у володіння та користування ОСОБА_3 на адресу ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» не надсилався та зберігався в бухгалтерії ТОВ «Транс-Сервіс-1» по даний час. У зв?язку із наданням орендареві згоди на передачу автомобіля в позичку заходи щодо розірвання договору оренди ТОВ «Транс-Сервіс-1» не вживалися. Тобто, наявність згоди ТОВ «Транс-Сервіс-1» на передачу майна у користування іншій особі вказує на те, що ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» володіло достатнім обсягом прав щодо передачі автомобіля марки Skoda Octavia A7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2018 року у володіння та користування ОСОБА_3 . На переконання третьої особи, саме ОСОБА_3 в момент вчинення ДТП володів транспортним засобом на умовах цивільного правового договору позички, таке володіння транспортним засобом не пов?язано з виконанням трудових обов?язків, виключає відповідальність ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» як роботодавця. Таким чином, на момент ДТП яка мала місце 08.04.2022 саме ОСОБА_12 на достатній правовій підставі володів транспортним засобом Skoda Octavia державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2018 року випуску, відтак вважається особою, яка зобов?язана відшкодувати шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки. 
10.10.2025 ухвалою Залізничного районного суду м. Львова прийнято відмову представника позивача від позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та малолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_6 в частині пред`явлення ними позову до АТ СК "ІНГО" та закрито провадження у даній цивільній справі в частині позовних вимог до АТ СК "ІНГО".
06.11.2025 ухвалою Залізничного районного суду м. Львова у задоволенні клопотання представника ТзОВ "Торгово-видобувна компанія "Львівський мехсклозавод" Вельгоша Т.М. про призначення судової економічної експертизи відмовлено.
ОСОБА_3 та ТОВ «Транс-Сервіс-1» виключено із складу відповідачів та залучено їх до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
06.11.2025 ухвалою Залізничного районного суду м. Львова закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та малолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_6 до ТзОВ "Торгово-видобувна компанія "Львівський мехсклозавод", за участю третіх осіб: ТОВ «Транс-Сервіс-1», ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди.
В судовому засіданні представник позивачів - адвокат Кецко В.Я. підтримав вимоги позовної заяви, покликаючись на мотиви, викладені у позовній заяві та заявах по суті. Додатково зазначив, що  посилання представника відповідача на те, що обвинувачений на момент скоєння злочину не перебував під час виконання трудових обов`язків з ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» не відповідає дійсності з огляду на таке. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки про доходи, трудової книжки та наказу від 04.01.2019 обвинувачений ОСОБА_3 був прийнятий на роботу в ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» на посаду заступника директора. Вважає доведеним факт перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з ТОВ «ТВК «Львівський мехсклозавод» на момент вчинення ДТП, яка сталася у робочий час, а також факт володіння на належній правовій підставі ТОВ «Львівський мехсклозавод» та використання товариством відповідно до договору оренди транспортного засобу, яким керував обвинувачений. Доводи TOB «ТВК «Львівський мехсклозавод» про те, що в силу своїх обов`язків ОСОБА_3 виконує свою роботу виключно за місцезнаходженням підприємства в піщаному кар`єрі, що у с. Великі Глібовичі, а відтак в робочий час може знаходитись за межами вказаного об`єкту виключно в своїх особистих цілях, спростовуються посадовою інструкцією заступника директора ТОВ «Львівський мехсклозавод», згідно з якою перелік основних функцій (обов`язків) та завдань посади не обмежується виконанням роботи безпосередньо на об`єкті. Просить звернути увагу на те, що злочин було вчинено 08.04.2022 о 15.30 хв. Оскільки це був робочий день (п`ятниця) та робочий час (до 17.00 год), то, очевидно, що обвинувачений, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, у цей час був саме при виконанні таких трудових обов`язків. У іншому випадку він мав би бути притягнутий до відповідальності за порушення трудового законодавства (прогул) з відповідним відображенням зазначеної обставини у табелі обліку робочого часу підприємства. ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» в свою чергу, перед оголошенням наказу про притягнення працівника до відповідальності за прогул, зобов`язане було провести службове розслідування з обов`язковим відібранням письмових пояснень в працівника з приводу поважності причин його відсутності на роботі у робочий день та робочий час. Оскільки зазначених дій роботодавцем вчинено не було, то його посилання на те, що працівник під час ДТП не перебував з ними під час виконання трудових обов`язків, а використовував належний їм транспортний засіб у своїх особистих цілях, є таким, що не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи. Також, зазначає, що покликання представника відповідача ОСОБА_2 на те, що ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» є неналежним відповідачем з огляду на те, що воно передало обвинуваченому автомобіль за договором позички транспортного засобу від 01.04.2022 для його використання у власних потребах, не пов`язаних із господарською діяльністю підприємства, на його думку, не відповідає дійсності з огляду на те, що договір позички транспортного засобу марки «Skoda Octavia» р.н. НОМЕР_1  від 01.04.2022 є нікчемним правочином, оскільки його недійсність встановлена Законом. З огляду на те, що такий правочин є нікчемним, то він не створює юридичних наслідків, окрім тих, які пов`язані із його недійсністю. Така правова позиція підтверджується тим, що договір позички транспортного засобу за своєю правовою природою є договором найму транспортного засобу, який відрізняється від договору оренди лише правом сторін на його безоплатне укладення (та виконання). Відповідно до вимог закону такий правочин підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню з огляду на те, що одною із його сторін була фізична особа. Недотримання такої вимоги, визначеної Законом при укладенні правочину, свідчить про його нікчемність. Також, договір оренди транспортного засобу № 01/04/22 від 01.04.2022 року не передбачав права орендаря - ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» на передачу наймачем транспортного засобу у володіння та користування іншій особі, а строк дії договору позички транспортного засобу не відповідає строку, визначеному у договорі оренди. Представник позивачів просить звернути увагу на те, що  ОСОБА_3 , який являється стороною договору позички від 01.04.2022 жодного разу не повідомляв про існування такого договору, як на стадії досудового розслідування, так і в суді не долучав такий доказ під час розгляду кримінального провадження № 462/2487/22. Представник позивачів уважає, якщо б такий договір існував, то про нього очевидно стало відомо під час досудового розслідування та під час судового розгляду, до лютого 2023 року, як від ОСОБА_3 , так і від власника автомобіля ТОВ «Транс -Сервіс -1», яким за його версією надалась нібито згода на укладення такого договору позички, так і від відповідача, який при вступі у справі, у судових засіданнях мав реальну можливість повідомити про такі обставини. При цьому, слід врахувати, що цей факт щодо відсутності такого договору на дату ДТП підтверджується поясненням ОСОБА_3 , наданими 12.01.2026, який вказав, що не пам`ятає коли укладався такий договір, тобто не міг повідомити суд про такі обставини. Про існування такого договору стало відомо лише у лютому 2023 року із змісту відзиву на позовну заява про відшкодування шкоди від 01.02.2023 року (228 - 230 а. с. Т1, 1-2 а. с. Т.2), після його залучення у справу (яке відбулось у вересні 2022 року) та після цього, як вже відповідача разом із ТзОВ «Транс - Сервіс - 1» суд викликав в судове засідання на 07.10.2022 та брав участь у судовому засіданні 27.01.2023. Відтак, в період з дати ДТП (08.04.2022 року) до лютого 2023 року не було відомо про існування такого договору позички, за яким нібито безоплатно передано транспортний засіб ОСОБА_3 . Слід врахувати, що до цього, зокрема, в період з серпня 2022 року до лютого 2023 року, відповідач ухилявся від надання відповідей на адвокатські запити представника позивачів, зокрема, в цей період відповідач проігнорував адвокатський запит адвоката Герасиміва Б.І. від 01.08.2022 про надання інформації щодо правової підстави перебування автомобіля у володінні ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» (133-134). При цьому, ТОВ «Тран-Сервіс-1» знаючи про пред`явлення позову (з 19.07.2022 року), будучи на цей час учасником судового процесу разом із ОСОБА_3 , повідомив лише про існування договору оренди (листом вих № 28/07-4 від 28.07.2022, адресований адвокату Герасиміву Б.І. (a.с. 113 T1), а про факт передачі у володіння ОСОБА_3 за договором позички власного транспортного засобу за безпосередньо наданої ним згоди (яка за версією Відповідача та Третьої особи надана згідно з листом від 01.04.2022 року № 1/01/04/22) нічого не повідомляв та не зазначив про це у своїх процесуальних документах. Із такої поведінки ОСОБА_3 , ТОВ «Транс-Сервіс -1» і відповідача, на думку представника позивачів, вбачається, що до залучення відповідача у справу № 462/2487/22 договору позички від 01.04.2022 не було, а з?явився лише після того, як власник автомобіля ТОВ «Транс-сервіс-1» переклав відповідальність за завдану шкоду за наслідками ДТП на відповідача, надаючи через чотири місяці після ДТП, у серпні 2022 року, договір оренди транспортного засобу від 01.04.2022, згідно якого володільцем такого транспортного засобу являється відповідач. Ці обставини також підтверджуються тим, що протягом 2022 року за договором оренди від 01.04.2022 відповідачем сплачувались ТОВ «Транс-Сервіс-1» грошові кошти за користування транспортним засобом, що підтверджується виписками, які містяться у матеріалах справи. На думку представника позивачів, якщо б була фактично безоплатна передача автомобіля ОСОБА_3 за договором позички на підставі згоди власника, очевидно підстав для оплати того, чим відповідач фактично не користувався не було. На переконання позивачів, факт того, що за один день ( 01.04.2022) відбувалось укладення договору оренди транспортного засобу з передачею його відповідачу ( в с. Ставчани) укладення договору позички нібито за наявності згоди власника з передачею на безоплатній основі транспортного засобу ОСОБА_13 (в с. Великі Глібовичі) та надалі здійснювалось відповідачем оплата протягом 2022 року за користування транспортним засобом за договором оренди (зокрема: згідно виписок від 23.06.2022 року - 24 000,00 грн, 29.09.2022 року - 43200,00 грн., 23.12.2022 року - 46800,00 грн.) лише підтверджує, що фактичним володільцем автомобіля був відповідач, а ніяк не ОСОБА_3 . Підсумовуючи вищенаведене позивачі вважають, що на час ДТП фактичним володільцем засобу являвся саме відповідач, а ОСОБА_3 , будучи на цей працівником відповідача у робочий час (як вказав ОСОБА_3 робочий час з 08.00 год по 18.00 год.) використовував транспортний засіб виключено для цілей пов?язаних із діяльністю відповідача, а не для власних потреб. Представник позивача зазначає, що після ухвалення вироку Залізничним районним судом м. Львова у справі № 462/2487/22 від 02.05.2024, який в частині цивільного позову не був на користь відповідача та в якому вказано про відсутність такої згоди власника на укладення договору позички, до апеляційної скарги долучено лист № 01/01/04/2022 від 01.04.2022 року про надання згоди на укладення договору позички з ОСОБА_3 та лист адресований адвокату відповідача від 23.05.2024 року № 1/23/05/24, в якому нібито підтверджено про укладення договору оренди та надання згоди на укладення договору позички згідно з листом від 01.04.2022, який зберігався у бухгалтерії ТОВ «Транс - Сервіс-1». Тобто, надання ТОВ « Транс -сервіс-1» листів для відповідача після ухвалення вироку суду суперечить його попередній поведінці, яка вказувала про відсутність, як укладення договору позички з ОСОБА_3 , так і про відсутність звернення від відповідача про надання згоди на його укладення і саму згоду на укладення такого договору. Звертає увагу на те, що відповідачем не надано жодних звернень до ТОВ «Транс -Сервіс -1» для отримання згоди на укладення договору позички та як встановлено із листа від 23.05.2024 року № 1/23/05/24 така згода фактично не отримувалась відповідачем, тому і це виключає існування такого договору позички на час ДТП. З огляду на умови договору оренди можна прийти до висновку про те, що будь-які правочини між ТОВ «Транс-Сервіс-1» та ТОВ «ТВК «Львівський мехсклозавод» (як і будь-які додатки до них) мали бути викладені виключно у письмовій формі. В даному випадку договір оренди не передбачав право орендаря на подальшу передачу транспортного засобу в оренду (суборенду, позичку). Відповідно його сторони мали право внести відповідні зміни та/або доповнення до договору, виклавши їх у письмовій формі у вигляді додатку, як це передбачено п. 7.1. Договору оренди. Посилання відповідача - ТОВ «ТВК «Львівський мехсклозавод» на те, що така згода нібито була надана орендодавцем шляхом написання листа № 1/01/04/22, який не надсилався відповідачу, оскільки весь час зберігався в бухгалтерії ТОВ «Транс-Сервіс-1», на думку представника позивача, не відповідає дійсності з огляду на те, що такий лист (навіть якщо він і був), є лише офертою орендодавця, яка не була акцептована орендарем, шляхом укладення письмового додатку до Договору оренди. Тому така «згода» орендодавця, всупереч ч. 5 ст. 203 ЦК України є правочином, який не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином, згода ТОВ «Транс-Сервіс-1» на передачу транспортного засобу в подальшу оренду (позичку), викладена у формі листа № 1/01/04/22, є нікчемним (одностороннім) правочином, оскільки кореспондуюче їй право, мало бути оформлене шляхом укладення письмового додатку до Договору оренди. Інший спосіб досягнення домовленостей між юридичними особами - сторонами правочину, є порушенням визначеного законом порядку. Щодо доводів представника відповідача в частині не підтвердження належними та допустимими доказами обсягу доходу ОСОБА_14 за 2021 рік, то зазначив, що на запит суду ГУ ДПС у Львівськй області надало відповідь, що ФОП ОСОБА_9 подавав декларацію про доходи за 2021 рік, однак вона вважається контролюючим органом як неподана. Проте зазначає, що факт подання такої декларації очевидно свідчив про те, що ФОП ОСОБА_9 мав відповідні доходи, які хотів задекларувати відповідно до чинного законодавства. При цьому, окрім декларації про доходи платника єдиного податку ФОП ОСОБА_9 за 2021 рік, доходи вказаної фізичної особи можуть бути підтвердженими іншими належними та допустимими доказами. Зокрема, з банківської виписки АТ «Райфайзен Банк» вбачається, що ФОП ОСОБА_9 мав аналогічний рівень доходів за 2021 рік, які були задекларовані шляхом подання спірної податкової декларації, а також підтверджуються звітом № 577/26 від 01.04.2026 за результатами проведення узгоджених процедур щодо підтвердження дозоду ФОП ОСОБА_9 за 2021 рік.  Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
В судовому засіданні представник відповідача ТзОВ "Торгово-видобувна компанія "Львівський мехсклозавод" - адвокат Вельгош Т.М. заперечив проти заявлених позовних вимог, навів доводи, аналогічні, викладеним у відзиві та заявах по суті. Додатково пояснив, що під час судового засідання, третя особа ОСОБА_3 зазначив, що використовував транспортний засіб в особистих цілях, тобто на момент ДТП не виконував трудових обов`язків. Тим більше, відповідач жодних доручень на виконання трудових обов`язків, в тому числі викликаних невідкладною виробничою необхідністю поза межами території відповідача ОСОБА_3 не надавав. Тому, під час керування автомобілем «Skoda Octavia», ОСОБА_3 не виконував трудових обов`язків, а використовував його на момент ДТП у власних цілях. Щодо доводів які стосуються місця де ОСОБА_3 виконує свої трудові обов`язки, слід звернути увагу на те, що з долученої до матеріалів справи посадової інструкції ОСОБА_3 можна зробити чіткий і однозначний висновок, що всі свої функції (обов`язки) та завдання він виконує саме за фактичним місцезнаходженням підприємства і керування транспортним засобом не входить до його обов`язків як працівника. За умовами договорів оренди та позички, власник транспортного засобу - ТОВ «Транс Сервіс-1» передало транспортний засіб у платне користування ТОВ «Торгово видобувна компанія «Львівський мехсклозавод», яке в свою чергу передало транспортний засіб у безоплатне користування фізичній особі - ОСОБА_3 , що означає, що ОСОБА_3 на день вчинення ДТП є володільцем транспортного засобу в розумінні ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, що не пов`язано з виконанням ним трудових обов`язків та виключає відповідальність ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» як роботодавця. ТОВ «Транс-Сервіс-1» 01.04.2022 надало згоду орендареві (ТзОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод») на передачу автомобіля марки Skoda Octavia А 7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2018 року випуску у володіння та користування фізичній особі ОСОБА_3 . Лист ТОВ «Транс-Сервіс-1» від 01.04.2022 про надання згоди було отримано ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» після ухвалення судом першої інстанції судового рішення (вироку), тому цей доказ судом першої інстанції в рамках кримінального провадження не досліджувався, через що судом апеляційної інстанції таке рішення суду в частині задоволення цивільного позову і було скасовано та направлено справу на новий розгляд. Щодо згоди власника транспортного засобу на передачу транспортного засобу в позичку у формі листа-згоди, а не у формі додаткової угоди, то законодавство не регламентує форми згоди наймодавця на передачу наймачем речі у володіння та користування іншій особі. Відповідно, за відсутності чітких законодавчих вимог, така згода може бути оформлена у письмовій формі (наприклад, підписання договору, угоди чи листа згоди). Додатково зазначив, що якби навіть судом було дійсно встановлено відсутність згоди орендодавця-власника майна ТОВ «Транс-Сервіс-1» на передачу ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» транспортного засобу Skoda Octavia A7 з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 у володіння ОСОБА_3 на підставі договору позички транспортного засобу, то такий факт міг спричинити виникнення права в ТОВ «Транс-Сервіс-1» як наймодавця речі на дострокове розірвання договору оренди, а відтак повернення майна від орендаря. Проте, як вбачається із листа ТОВ «Транс-Сервіс-1» від 23.05.2024 № 1/23/05/24 заходи щодо розірвання договору оренди ТОВ «Транс-Сервіс-1» не вживалися у зв`язку із наданням орендареві (ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод») згоди на передачу автомобіля в позичку. Зазначив, що відповідно до ст.800 ЦК України, наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу. На переконання відповідача, наймач ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» жодним чином не відступив від вказаної норми права. Таким чином, сам по собі факт передачі речі у піднайм без дозволу наймодавця жодним чином не впливає на дійсність чи укладеність договору позички транспортного засобу від 01.04.2022 між ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» та ОСОБА_3 . Договір позички транспортного засобу припинив свою чинність одночасно із припиненням договору оренди транспортного засобу, тобто 31.12.2022. А це означає, що на момент вчинення ДТП (08.04.2022 року) договір позички транспортного засобу був чинним незважаючи на те, що строк договору позички перевищує строк договору оренди. Зазначає, що про недопустимість в якості доказу податкової декларації платника єдиного податку фізичної-особи підприємця ОСОБА_9 за 2021 рік свідчить те, що подана позивачами декларація платника єдиного податку ОСОБА_9 за 2021 рік на підтвердження його загального сукупного річного доходу не містить особистого підпису особи, а тому не може підтверджувати справжність задекларованих у ній показників діяльності платника податків, в тому числі розміру загального сукупного річного доходу. Разом з тим, покликається на те, що Головне управління ДПС у Львівській області на виконання ухвали суду від 03.03.2026 року у листі «Про надання відповіді на ухвалу» від 19.03.2026 № 3076/5/13-01-52-04 повідомило, що обсяг доходу платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 за 2021 рік в розмірі 2 965 599,61 грн, який відображений в Декларації № 32055 з Додатком 1 не вважається таким, що був задекларований платником податків, не вважається доходом платника єдиного податку, оскільки звітності присвоєно ознаку «Вважається неподаною» через допущені порушення в її заповненні, а відповідно до пункту 48.7. статті 48 Податкового кодексу України, така податкова звітність не вважається податковою декларацією. Крім того, Головне управління ДПС у Львівській області листом № 17612/6/13- 01-24-03-10 від 27.04.2026 на адвокатський запит від 22.04.2026 щодо надання інформації про доходи ОСОБА_9 повідомило, що за даними податкового органу відсутній задекларований дохід від підприємницької діяльності за 2021 рік ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_6 ). Інші доходи ОСОБА_9 не декларувалися. 3 огляду на зазначене, за даними податкового органу, розмір доходу потерпілої фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 в 2021 році відсутній. З урахуванням наведеного, впозовних вимогах позивачів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» про відшкодування майнової та моральної шкоди просить відмовити повністю.
В судовому засіданні представник третьої оосби - ТОВ «Транс-Сервіс-1» - адвокат Сабан М.Р. висловив доводи, аналогічні викладеним у вищенаведених письмових поясненнях та підтримав позицію віповідача. Просить в позові відмовити. 
В судовому засіданні третя особа ОСОБА_3  пояснив, що вироком Залізничного районного суду м. Львова від 02.05.2024 його визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме, що 08.04.2022 приблизно о 15 год 30 хв. він, керуючи автомобілем SKODA OKTAVIA внаслідок порушення Правил дорожнього руху України здійснив зіткнення з мотоциклом «HONDA CB 600 Hornet» під керуванням водія ОСОБА_9 , який від отриманих травм помер на місці ДТП. Зазначив, що на час ДТП працював заступником директора ТзОВ "Торгово-видобувна компанія "Львівський мехсклозавод", автомобілем користувався на підставі договору позички з ТОВ "Торгово-видобувна компанія "Львівський мехсклозавод" у власних цілях. Під час розгляду кримінального провадження визнав вину, розкаявся у вчиненому і відшкодував частково моральну шкоду потерпілим на суму 400000 гривень.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, дослідивши письмові докази у справі, матеріали кримінального провадження № 462/2487/22 та оцінивши їх у сукупності, приходить до такого висновку.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що вироком Залізничного районного суду м. Львова від 02.05.2024 засуджено ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України. ОСОБА_3 визнаний винуватим в тому, що він 08.04.2022, приблизно о 15 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та рухаючись ним по вул. Городоцькій у м.Львові, у напрямку до виїзду за межі міста, при проїзді її ділянки поблизу будинку АДРЕСА_2 порушив вимоги Розділу 10 п.10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він перед зміною напрямку руху, а саме перестроюванням ліворуч, не переконався що це буде безпечним та не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, не дав дороги мотоциклу марки «HONDA CB600 Hornet», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався у попутному із автомобілем напрямку у крайній лівій смузі руху, в результаті чого допустив зіткнення із вказаним мотоциклом, внаслідок чого ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, внаслідок чого наступила його смерть (арк. 37-44 Том №1).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (арк. 166 Том № 1).
Батьками ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_9 , виданого міським відділом РАГС Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 26 від 03.01.1989 (арк. 165 Том № 1).
06.02.2015 у Виконавчому комітеті Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова був зареєстрований шлюб між ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 і ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , актовий запис № 2, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 (арк. 198 Том № 1).
Від шлюбу у ОСОБА_9 та ОСОБА_6 народилося двоє дітей: син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_9 та серії НОМЕР_10 відповідно (арк. 199, 200 Том №1).
Відповідно до копій довідки про доходи, трудової книжки, наказу №ЛМ000000001-к від 04.01.2019 року ОСОБА_3 прийнятий на роботу в ТзОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» на посаду заступника директора (том 2, а.с. 92б-101, том 3, а.с.124,125 матеріалів кримінального провадження).
Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля «Skoda Octavia A7» р.н. НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений ОСОБА_3 , є ТОВ «Транс-Сервіс-1» (арк. 113 Том № 3 матеріалів кримінального провадження).
Згідно з полісом № 203978874 цивільно правова відповідальність власника транспортного засобу Skoda Octavia A7 з номерним знаком НОМЕР_1 застрахована в АТ «СК Інго», страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260 000 грн., за шкоду заподіяну майну - 130 000 грн. (том 3 арк.114 матеріали кримінального провадження).
«СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГО» в добровільному порядку здійснила позивачам страхове відшкодування в повному обсязі, зокрема: страхове відшкодування у зв?язку із смертю потерпілого: 93600 грн. на користь ОСОБА_4 , що включає 78000.00 грн якості відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам?ятника та 15600, 00 грн., в якості моральної шкоди, підтверджується копією платіжної інструкції № 16389 від 24.07.2025 року (арк. 19 зворот Том №2); 50266, 26 грн. на користь ОСОБА_5 (що включає 15600, 00 грн в якості моральної шкоди та 34666,67 грн. відшкодування, у зв?язку із втратою годувальника), що підтверджується копією платіжної інструкції № 16823 від 30.07.2025 (арк. 20 Том №2). 116133,34 грн. на користь ОСОБА_6 (в т. ч. на користь дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах яких діє їх матір) (що включає: 46 800,0 грн. в якості моральної шкоди, 69 333,34 грн відшкодування, у зв?язку із втратою годувальника), що підтверджується копією платіжної інструкції № 16699 від 29.07.2025 (арк. 19 Том №2). Разом сплачено відшкодування у зв?язку із смертю потерпілого в межах ліміту відповідальності - 260 000,00 грн. Страхове відшкодування, у зв?язку із заподіянням шкоди майну 71 477,50 грн. на користь ОСОБА_4 , яка отримала кошти в інтересах ОСОБА_5 , що підтверджується платіжною інструкцією № 16702 від 29.07.2025 (арк. 18 Том №2); 4000,00 грн. на користь ОСОБА_4 , в якості відшкодуват витрат на проведення експертизи, що підтверджується платіжною інструкцією № 16826 від 30.07.2025 (арк.18 зворот).
Згідно з копією договору оренди транспортного засобу №01/04/22 від 01.04.2022 року, Акту приймання-передачі транспортного засобу, орендодавець - ТзОВ «Транс-Сервіс-1» передав орендарю - ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» в строкове платне користування автомобіль марки Skoda Octavia A7 з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , а орендар прийняв даний автомобіль та використовував його у своїх цілях. Цей договір вступає в дію з дати його підписання і є чинним по 31 грудня 2022 року (а.с.188-190 Том №1 ). 
Згідно з виписками за рахунками за 23.06.2022 року, 23.12.2022 року ТзОВ «Львівський мехсклозавод» переведено ТзОВ «Транс-Сервіс-1» відповідно 24 000 грн. та 46 800, 00 грн. за договором №01/04/22 від 01.04.2022 р. за оренду автомобіля (арк.108-112 Том №2 матеріалів кримінального провадження).
Відповідно до договору позички транспортного засобу від 01.04.2022 року позичкодавець - ТзОВ «Львівський мехсклозавод» передає користувачу - ОСОБА_3 в користування автомобіль Skoda Octavia A7 з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 . Позичка за цим договором встановлювалася до 01.04.2023 року (арк. 1, 2 Том №2 матеріалів кримінального провадження).
Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму (ст.761 ЦК України).
Відповідно до ч.1,2 ст.774 ЦК України, передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.
Судом досліджено лист ТОВ «Транс-Сервіс-1» від 01.04.2022 року № 1/01/04/22 про надання згоди ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» на передачу автомобіля у кристування ОСОБА_3 на безоплатній основі на умовах позички, лист ТОВ «Транс-Сервіс-1» від 23.05.2024 року № 1/23/05/24.
Так, з листа від 01.04.2022 року № 1/01/04/22, вбачається, що ТОВ «Транс-Сервіс-1» як власником та орендодавцем автомобіля надано згоду (дозвіл) ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» на передачу автомобіля марки Skoda Octavia A7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2018 року випуску у володіння та користування фізичній особі ОСОБА_3 на безоплатній основі на умовах позички для його використання в особистих цілях, не пов?язаних з господарською діяльністю ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» та не пов?язаних з виконанням трудових обов?язків (арк. 228 Том № 3 матеріалів кримінального провадження).
У відповіді ТОВ «Транс-Сервіс-1» від 23.05.2024 № 1/23/05/24, яка долучена до матеріалів справи № 462/2487/22 зазначено, що у зв?язку із укладенням договору оренди транспортного засобу з ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» та на звернення ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод», ТОВ «Транс-Сервіс-1» 01.04.2022 надано згоду орендареві на передачу автомобіля марки Skoda Octavia A7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2018 року випуску у володіння та користування фізичній особі ОСОБА_3 . Лист ТОВ «Транс-Сервіс-1» від 01.04.2022 року № 1/01/04/22 про надання згоди ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» на передачу транспортного засобу у володіння та користування. ОСОБА_3 на адресу ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» не надсилався та зберігався в бухгалтерії ТОВ «Транс-Сервіс-1» по даний час (арк. 229 Том № 3 матеріалів кримінального провадження).
Надаючи оцінку листу ТОВ «Транс-Сервіс-1» від 01.04.2022 року № 1/01/04/22 про надання згоди ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» та листу ТОВ «Транс-Сервіс-1» від 23.05.2024 року № 1/23/05/24, повторно дослідивши правові підстави володіння ОСОБА_3 транспортним засобом марки Skoda Octavia А7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2018 року випуску на день вчинення дорожньо-транспортної пригоди (08.04.2022 року), на виконання вимог ухвали Львівського апеляційного суду, приходжу таких висновків.
Так, договір позички транспортного засобу за своєю правовою природою є договором найму транспортного засобу, який відрізняється від договору оренди лише правом сторін на його безоплатне укладення (та виконання). Відповідно до вимог закону такий правочин підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню з огляду на те, що одною із його сторін була фізична особа. Недотримання такої вимоги, визначеної Законом при укладенні правочину, свідчить про його нікчемність. 
Також, суд звертає увагу на те, що договір оренди транспортного засобу № 01/04/22 від 01.04.2022 року не передбачав права орендаря - ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» на передачу наймачем транспортного засобу у володіння та користування іншій особі, а строк дії договору позички транспортного засобу не відповідає строку, визначеному у договорі оренди. 
Суд бере до уваги доводи представника позивачів про те, що  ОСОБА_3 , який є стороною договору позички від 01.04.2022 жодного разу не повідомляв про існування такого договору, як на стадії досудового розслідування, так і в суді не долучав такий доказ під час розгляду кримінального провадження № 462/2487/22. 
Про існування такого договору стало відомо лише у лютому 2023 року із змісту відзиву на позовну заява про відшкодування шкоди від 01.02.2023 року (228 - 230 а. с. Т1, 1-2 а. с. Т.2), після його залучення у справу (яке відбулось у вересні 2022 року) та після цього, як вже відповідача разом із ТзОВ «Транс - Сервіс - 1» суд викликав в судове засідання на 07.10.2022 та брав участь у судовому засіданні 27.01.2023.
Відтак, в період з дати ДТП (08.04.2022 року) до лютого 2023 року не було відомо про існування такого договору позички.
Слід врахувати, що до цього, зокрема, в період з серпня 2022 року до лютого 2023 року, відповідач не надавав повні відповіді на адвокатські запити представника позивачів, зокрема: в цей період відповідач проігнорував адвокатський запит адвоката Герасимів Б.І. від 01.08.2022 про надання інформацію щодо правової підстави перебування автомобіля у володінні ТзОВ "Торгово-видобувна компанія "Львівський мехсклозавод" (133-134). 
При цьому, ТОВ «Транс-Сервіс-1» був обізнаний про позов (з 19.07.2022 року), будучи на цей час учасником судового процесу разом із ОСОБА_3 , повідомив лише про існування договору оренди (листом вих № 28/07-4 від 28.07.2022 року, адресований адвокату Герасиміву Б.І. (a.с. 113 T1), а про факт передачі у володіння ОСОБА_3 за договором позички власного транспортного засобу за безпосередньо наданої ним згоди нічого не повідомляв та не зазначив про це у своїх процесуальних документах. 
Факт того, що за один день (01.04.2022) відбувалось укладення договору оренди транспортного засобу з передачею його відповідачу ( в с. Ставчани) укладення договору позички з передачею на безоплатній основі транспортного засобу ОСОБА_13 (в с. Великі Глібовичі) та надалі протягом 2022 року здійснювалось оплата за користування транспортним засобом за договором оренди саме відповідачем (зокрема, згідно з виписками від 23.06.2022 року - 24 000,00 грн, 29.09.2022 року - 43200,00 грн., 23.12.2022 року - 46800,00 грн.) додатково підтверджує, що фактичним володільцем автомобіля був відповідач, а не ОСОБА_3 . 
Принцип добросовісності, який лежить в основі доктрини заборони суперечливої поведінки сторони правочину, в яких зазначено, що добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Верховний суд при розгляді цієї справи застосував доктрину "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), в основі якої - принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Зазначене узгоджується із висновками Верховного суду у складі об?єднаної палати Касаційного цивільного суду, який відображений у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 390/34/17, касаційне провадження № 61-223 15сво 18). 
В даному випадку в діях Відповідача та ТОВ «Транс - Сервіс -1» вбачається недобросовісна поведінка виходячи із такого.
В ході розгляду цивільного позову в рамках кримінального провадження, на початкових стадіях, ТОВ «Транс -Сервіс -1» не повідомляло про існування, як договору оренди транспортного засобу так і про існування договору позички, в подальшому вже на стадії судового розгляду повідомлено про існування договору оренди з метою виключення його з учасників процесу, як особу, яка має відшкодовувати шкоду, проте про існування договору позички та про згоду на його укладення не було жодним чином повідомлено, а після ухвалення вироку Залізничного районного сулу м. Львова у справі № 462/2487/22 від 02.05.2024, який в частині цивільного позову не був на користь Відповідача та в якому вказано про відсутність згоди власника на укладення договору позички, надано Відповідачу для подання апеляційної скарги на вирок суду лист № 01/01/04/2022 від 01.04.2022 року про надання згоди на укладення договору позички з ОСОБА_3 та лист, адресований адвокату Відповідача від 23.05.2024 року № 1/23/05/24 про укладення договору оренди та надання згоди на укладення договору позички згідно з листом від 01.04.2022, який зберігався у бухгалтерії ТОВ «Транс - Сервіс-1».
Тобто, надання ТОВ «Транс -сервіс-1» вищезгаданих листів відповідачу після ухвалення вироку суду суперечить його попередній поведінці, яка вказувала про відсутність, як укладення договору позички з ОСОБА_3 , так і про відсутність звернення від Відповідача про надання згоди на його укладення і саму згоду на укладення такого договору.
Окрім цього суд враховує те, що відповідачем, як доказ, не надано жодних звернень до ТОВ «Транс -Сервіс -1» для отримання згоди на укладення договору позички та як встановлено із листа від 23.05.2024 № 1/23/05/24 така згода фактично не отримувалась відповідачем.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами. Відповідно до пунктів 5.2. та 7.1. Договору оренди, зміна умов договору чи його дострокове розірвання можливе тільки за згодою сторін. Сторони но взаємній згоді можуть внести зміни та доповнення до даного договору, які оформляються у виді додатків чи додаткових угод, що після їхнього підписання, стають невід?ємною частиною договору. Згідно ч.2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. 
З огляду на зазначені норми матеріального права та умови Договору оренди суд дійшов висновку, що будь-які правочини між ТОВ «Транс-Сервіс-1» та ТОВ «ТВК «Львівський мехсклозавод» (як і будь-які додатки до них) мали бути викладені виключно у письмовій формі. 
В даному випадку Договір оренди не передбачав право орендаря на подальшу передачу транспортного засобу в оренду (суборенду, позичку). Відповідно його сторони мали право внести відповідні зміни та/або доповнення до договору, виклавши їх у письмовій формі у вигляді додатку, як це передбачено п. 7.1. Договору оренди. 
Посилання відповідача - ТОВ «ТВК «Львівський мехсклозавод» на те, що така згода була надана орендодавцем шляхом написання листа № 1/01/04/22, який не надсилався відповідачу, оскільки весь час зберігався в бухгалтерії ТОВ «Транс-Сервіс-1», не відповідає дійсності з огляду на те, що такий лист є лише офертою орендодавця, яка не була акцептована орендарем, шляхом укладення письмового додатку до Договору оренди. Тому така «згода» орендодавця, всупереч ч. 5 ст. 203 ЦК України є правочином, який не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
Таким чином, згода ТОВ «Транс-Сервіс-1» на передачу транспортного засобу в подальшу оренду (позичку), викладена у формі листа № 1/01/04/22, є нікчемним (одностороннім) правочином, оскільки кореспондуюче їй право, мало бути оформлене шляхом укладення письмового додатку до Договору оренди. Інший спосіб досягнення домовленостей між юридичними особами - сторонами правочину, є порушенням визначеного Законом порядку (п)1 ч.1 ст. 208, ч.2 ст. 639 ЦК України), а також п.п. 5.2. та 7.1. Договору оренди. 
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 774 ЦК України, передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору Зі змісту наведених вище норм матеріального права вбачається, що право передачі транспортного засобу в оренду (позичку) мав лише орендодавець - ТОВ «Транс-Сервіс-1», як власник майна, оскільки Договором оренди транспортного засобу № 01/04/22 від 01.04.2022 не було уповноважено інших осіб на вчинення таких дій. З огляду на те, що Договором оренди не передбачено право орендаря - ТОВ «ТВК «Львівський мехсклозавод» на подальшу передачу транспортного засобу в оренду (позичку), то Договір позички транспортного засобу від 01.04.2022, укладений з громадянином ОСОБА_16 , є нікчемним правочином.
Окрім того, Договір оренди транспортного засобу було укладено на строк до 31.12.2022 (п.5.1.). Зі змісту Договору позички транспортного засобу вбачається, що його було укладено на строк до 01.04.2023 (п.2). Таким чином, строк Договору позички (піднайму), всупереч вимогам ч. 2 ст. 774 ЦК України, перевищив строк Договору оренди (найму), що також свідчить про нікчемність зазначеного правочину. 
Таким чином, Договір позички транспортного засобу від 01.04.2022 за своєю природою є нікчемним правочином, оскільки його недійсність встановлена Законом (4.9.1, 5 ст. 203, 4. ч.1, 2 ст. 761, ч.ч.1, 2 ст.774 та ч.3 ст.827 ЦК України). Нікчемний договір в свою чергу, не породжує тих прав і обов?язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі N? 6-1551ц16, від 18 січня 2017 року у справі № 6-64816, у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 404/4702/18-ц (провадження N? 61-8629св 19). 4.
Посилання відповідача - ТОВ «ТВК «Львівський мехсклозавод» на те, що Договір позички було укладено з метою використання ОСОБА_3 орендованого автомобіля в особистих цілях, не пов?язаних з господарською діяльністю ТОВ «ТВК «Львівський мехсклозавод», не відповідає дійсності та спростовується змістом зазначеного правочину. Так, зі змісту п.1 Договору позички вбачається, що Позичкодавець передає Користувачу в користування автомобіль «Шкода Октавія», випуску 2018 року, кузов НОМЕР_11 , р.н. НОМЕР_1 . При цьому, як у предметі Договору позички так і у інших його умовах, не зазначено про те, що даний автомобіль має використовуватися громадянином ОСОБА_3 у своїх особистих цілях та інтересах, не пов?язаних із господарською діяльністю ТОВ «ТВК «Львівський мехсклозавод». 
Посилання відповідача на те, що ОСОБА_3 не перебував під час виконання трудових обов?язків з ТОВ «ТВК «Львівський мехсклозавод» не відповідає дійсності, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки про доходи, трудової книжки та наказу № ЛМ000000001-к від 04.01.2019 року ОСОБА_3 був прийнятий на роботу в ТОВ «ТВК «Львівський мехсклозавод» на посаду заступника директора. Доводи ТОВ «ТВК «Львівський мехсклозавод» про те, що в силу своїх обов?язків ОСОБА_3 виконує свою роботу виключно за місцезнаходженням підприємства в піщаному кар?єрі у с. Великі Глібовичі, а відтак в робочий час може знаходитись за межами вказаного об?єкту виключно в своїх особистих цілях, спростовуються посадовою інструкцією заступника директора ТОВ «Львівський мехсклозавод», згідно якої перелік основних функцій (обов?язків) та завдань посади не обмежується виконанням роботи на об?єкті (арк. 192-196 Том №1). Під час досудового розслідування кримінального провадження було встановлено, що ДТП сталося 08.04.2022 року о 15.30 хв. Оскільки це був робочий день (п?ятниця) та робочий час, - то очевидно що ОСОБА_3 , перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «Львівський мехсклозавод», у цей час був саме при виконанні трудових (службових) обов?язків. У іншому випадку він мав би бути притягнутий до відповідальності за порушення трудового законодавства (прогул), з відповідним відображенням зазначеної обставини у табелі обліку робочого часу підприємства. ТОВ «ТВК «Львівський мехсклозавод» в свою чергу, перед оголошенням наказу про притягнення працівника до відповідальності за прогул, зобов?язане було провести службове розслідування з обов?язковим відібранням письмових пояснень у працівника з приводу встановлення поважності причин його відсутності на роботі у робочий день та робочий час. Оскільки зазначених дій роботодавцем вчинено не було, то посилання на те, що його працівник під час ДТП не перебував з ним під час виконання трудових (службових) обов?язків, а використовував транспортний засіб у своїх особистих цілях, - є таким, що не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.
Аналізуючи сукупність наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що володільцем, користувачем та особою, відповідальною за відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину, в даному випадку є відповідач - ТОВ «ТВК «Львівський мехсклозавод» в силу: ? ??частини 1 ст. 780 ЦК України, згідно якої шкода, завдана третім особам у зв?язку з володінням та/або користуванням річчю, переданою у найм, відшкодовується наймачем на загальних підставах; ? ??частини 1 ст. 804 ЦК України, згідно якої наймач зобов?язаний відшкодувати шкоду, завдану іншій особі у зв?язку з використанням транспортного засобу, відповідно до глави 82 цього Кодексу; ? ??частини 1 ст. 1172 ЦК України, згідно якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов?язків; ? ??частини 1 ст. 1194 ЦК України, згідно якої особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). 
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч.1,2 ст.1167 ЦК України).
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
З аналізу змісту гл.82 ЦК вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.
Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (постанова КЦС ВС від 05.09.2018 року у справі №534/872/16-ц).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Тлумачення частини першої статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.
Виходячи з наведеного, суд критично ставиться до доводів представника ТзОВ «ТВК «Львівський мехсклозавод», викладених у поданому до суду відзиві, про те, що на момент ДТП обвинувачений ОСОБА_3 на достатній правовій підставі володів вищевказаним транспортним засобом, а відтак вважається особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду.
Судом встановлено факт перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з ТзОВ «ТВК «Львівський мехсклозавод» на момент вчинення ДТП, яка сталася у робочий час, а також факт володіння на належній правовій підставі ТзОВ «Львівський мехсклозавод» та використання Товариством, відповідно до п.1.1. договору оренди, транспортного засобу, яким керував ОСОБА_3 під час виконання трудових обов`язків. 
Суд оцінює доводи цивільного відповідача ТзОВ «Торгово видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» про те, що ОСОБА_3 в день ДТП перебував в м.Львові не внаслідок виконанням ним своїх посадових обов`язків, як намагання ТзОВ «Торгово видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» уникнути відповідальності за завдану шкоду. 
Так, згідно з висновком експерта №87 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 29.06.2022, вартість відновлювального ремонту мотоцикла «Honda CB 600 Hornet» ідентифікаційний номер НОМЕР_12 реєстраційний номер НОМЕР_2 від виявлених на момент огляду 16.04.2022 року його пошкоджень внаслідок ДТП 08.04.2022 року, в цінах станом на вказану дату огляду, без врахування ПДВ на складові, становить 248 557, 98 грн. Ринкова вартість мотоцикла «Honda CB 600 Hornet» ідентифікаційний номер НОМЕР_12 реєстраційний номер НОМЕР_2 на 08.04.2022 року на момент його пошкодження від ДТП становить 78 990 грн. Вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику мотоцикла «Honda CB 600 Hornet» ідентифікаційний номер НОМЕР_12 реєстраційний номер НОМЕР_2 після пошкодження в ДТП 08.04.2022 року, з врахуванням цих пошкоджень, в цінах станови на час проведення дослідження становить рівним ринковій вартості КТЗ на день ДТП 08.04.2022 року: 78990 грн. Утилізаційна вартість/ вартість працездатних складових/ «Honda CB 600 Hornet» ідентифікаційний номер ZDCPC36A04F071079 реєстраційний номер НОМЕР_2 після пошкодження в цінах на час виконання даного дослідження становить 7 512, 50 грн. (том 1, а.с.39-72). 
Вироком суду вирішено долю речових доказів, мотоцикл марки «HONDA CD600 HORNET» р.н. НОМЕР_2 - повернуто власнику.
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.02.2023 року спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_9 є його батько ОСОБА_5 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається, зокрема, із транспортного засобу марки Honda, модель СВ600 Hornet, 2004 року випуску, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_12 , тип ТЗ загальний мотоцикл, мотоцикл-А, реєстраційний № НОМЕР_2 ( том2 , а.с.137).
Враховуючи, що цивільна правова відповідальність володільця транспортного засобу, яким керував ОСОБА_3 застрахована в АТ «СК «Інго», вартість відновлювального ремонту мотоциклу марки «Хонда» перевищила його вартість на момент ДТП, спадкоємцем після смерті власника знищеного транспортного засобу є ОСОБА_5 , страхове відшкодування, у зв?язку із заподіянням шкоди майну у розмірі 71 477,50 грн. виплачено ОСОБА_4 , яка отримала кошти в інтересах ОСОБА_5 , що підтверджується платіжною інструкцією № 16702 від 29.07.2025 (арк. 18 Том №2).
Відтак, у задоволенні позову в частині стягнення на користь цивільного позивача 7 512, 50 грн. вартості знищеного майна слід відмовити, оскільки цивільний позивач, як власник майна, після вирішення судом долі речових доказів у кримінальному провадженні, не позбавлений можливості реалізувати залишки його транспортного засобу шляхом продажу технічно справних деталей та металобрухту. В суду відсутні підстави зобов`язувати цивільного позивача передати залишки транспортного засобу особі, яка застрахувала свою цивільну відповідальність. Вищенаведене узгоджується із правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 11.01.2023 року у справі № 211/3277/20.
Щодо позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 2870,00 грн. в якості відшкодування решти витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника та 32247,94 грн. в якості витрат на організацію поминальних обідів суд зазначає таке.
Із долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що ОСОБА_4 понесла витрати на спорудження надгробного памятника в сумі 69300,00 грн. Підставність та фактичне понесення таких витрат підтверджується наступними доказами: 
копією виписки з ЄДРПОУ та ФОП, копією витягу з реєстру платника єдиного податку ОСОБА_10 
Згідно з договором поставки № 1 від 22.06.2022 такий був укладений між ФОП ОСОБА_10 та ОСОБА_4 . Предметом договору було зобов`язання поставити гранітний виріб (пам`ятник) вартістю 69 300 грн. (том 1, а.с.83-90), що підтверджується копією договору поставки № 1 від 22.06.2022, копією рахунку - фактури № 1 від 15.06.2022 (арк. 207-211, 214 Том №1).
Відповідно до Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 04.05.2023 року ФОП ОСОБА_10 були виконані роботи по встановленню гранітного виробу (пам`ятника) загальною вартістю 69 300 грн. (том 3, а.с.2,3), що підтверджується копією акту виконаних робіт (надання послуг) від 04.05.2023, копіями квитанцій про оплату № 0.0.2586081564.1 від 22.06.2022 року (40 000,00 грн.), № 0.0.2980275165.1 від 04.05.2023 (23 900,00 грн) (арк. 212-213, 215 Том №1).
Відповідно до квитанцій "ПриватБанк" від 22.06.2022 та 04.05.2023 року платник ОСОБА_4 оплатила отримувачу Польовська ОБ ФОП відповідно 40 000 грн. та 29 300 грн. із приміткою у призначенні платежу - оплата за пам`ятник (том 1, а.с.90, том 2, а.с.196).
Також, із долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що ОСОБА_4 понесла витрати на поховання сина - 11570,00 грн., що підтверджується товарним чеком від 09.04.2022 (8570,00грн.), чеком за надалі послуги від 09.04.2022 (3000,00 грн.). 
Відтак, загальна сума витрат на поховання та на спорудження надгробного пам?ятника, які у розумінні Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягають відшкодуванню становить 80 870 грн. 
Таким чином, з врахуванням ст. 27.4. Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з АТ «СК «ІНГО» підлягали стягненню витрати на поховання та на спорудження надгробного пам?ятника в межах 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, а саме 78 000,00 грн.
З огляду на те, що «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГО» в добровільному порядку здійснила Позивачам страхове відшкодування в повному обсязі, зокрема: страхове відшкодування у зв?язку із смертю потерпілого: 93600 грн. на користь ОСОБА_4 (що включає 78000.00 грн якості відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам?ятника та 15600, 00 грн., в якості моральної шкоди), підтверджується копією платіжної інструкції № 16389 від 24.07.2025 року, тому решту суми 2870,00 грн (80 870,00 грн. - 78 000,00 грн.) в порядку ст. ст. 1172, 1194, 1201 Цивільного кодексу України підлягає стягненню з винуватця ДТП, а в даному випадку із юридичної особи - ТОВ «ТВК «Львівський мехсклозавод», працівником якого на час ДТП був винуватець ДТП - ОСОБА_3 .
Окрім цих витрат, ОСОБА_4 зазначає, що понесла витрати на організацію поминальних обідів, які відбувались у 2022 року та через рік після смерті сина у 2023 року. Так, у 2022 року ОСОБА_4 понесла такі витрати в сумі 20 247,94 грн., що пдтверджується попереднім рахуноком кафе «Лямур» № 1 від 11.04.2022 - 17500,00 грн., фіскальним чеком ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» від 09.04.2022 - 2304,60 грн., чеком «Метро кеш енд Кері Україна» від 09.04.2022 - 443,34 грн. та у 2023 році понесла витрати на суму 12.000, 00 грн., що підтверджується попереднім рахунком № 012 від 08.04.2023, що становить загальній сумі 32 247, 94 грн. 
Поруч з цим, суд зауважує, що згідно зі ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати тільки тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам.
Проведення поминальних обідів не передбачено Законом України «Про поховання та похоронну справу» та не включено до Мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України 19.11.2003 № 193, тому дані витрати у зв`язку з тим, що вони проводяться після поховання, не відносяться до витрат до поховання. Тому в задоволенні пощовних вимог в цій частині слід відмовити.
Цивільними позивачами заявлено позов про стягнення з ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» на користь малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в особі їх законного представника матері ОСОБА_6 та на користь батька загиблого - ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 41188,88 грн. кожному щомісячно до досягнення повноліття, а батькові - щомісячно, довічно, в якості відшкодування шкоди, завданої внаслідок втрати годувальника.
На обгрунтування таких вимог цивільними позивачами подано суду копію відповіді відділу «Офіс Львівської громади у смт.Рудне» від 11.04.2023 року, відповідно до якої громадянин ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 . Окрім цього, ОСОБА_8 проживав за вищевказаною адресою разом із батьками без реєстрації (арк. 201 Том №1); копію податкової декларації платника єдиного податку-фізичної особи підприємця ОСОБА_9 за 2021 рік, відповідно до якої загальна сума доходу за звітний (податковий) період становить 2 965 599,61 грн (арк. 204-206 Том №1), також надано банківську виписку АТ «Райфайзен Банк» (арк. 198-210 Том №2), з якої вбачається, що ФОП ОСОБА_9 мав аналогічний рівень доходів за 2021 рік, які були задекларовані ним шляхом подання спірної податкової декларації. З метою підтвердження (або спростування) зазначеної інформації представник позивачів звернувся до аудиторської компанії, яка надала відповідний висновок. 
Відповідно до копії довідки Залізничного відділу соціального захисту №943 від 21.07.2022 року, копії довідки про доходи ОСОБА_6 знаходиться на обліку в Залізничному відділі соціального захисту та отримувала щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини, знаходиться на обліку в Залізничному об`єднаному управлінні ПФУ м.Львова в Львівській області і отримує пенсію в разі втрати годувальника (том 1, а.с. 202).
Головне управління ДПС у Львівській області листом від 19.03.2026 № 3076/5/13-01-52-04 на виконання ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 04.03.2026 щодо витребування доказів у цивільній справі № 462/73005/24 повідомило, що згідно з інформацією з Центральної бази даних ДПС України 09.02.2022 до ГУ ДПС у Львівській області (Залізничний район м. Львова) подано Податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_6 ) з Додатком 1 «Відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» за 2021 рік з присвоєнням реєстраційного номера № 32055 (далі - Декларація № 32055 з Додатком 1). Згідно з інформацією з Центральної бази даних ДПС України Декларації № 32055 з Додатком 1 присвоєно ознаку «Вважається неподаною». Обсяг доходу платника єдиного податку фізичної особи- підприємця ОСОБА_9 за 2021 рік в розмірі 2 965 599,61 грн., який відображений в Декларації № 32055 з Додатком 1 не вважається таким, що був задекларований платником податків, не вважається доходом платника єдиного податку, оскільки звітності присвоєно ознаку «Вважається неподаною» через допущені порушення в її заповненні, а відповідно до пункту 48.7 статті 48 Податкового кодексу України, така податкова звітність не вважається податковою декларацією  (арк. 184-184 Том №2).
В судовому засіданні було оглянуто оригінал декларації з наявністю вхідного реєстраційного номеру, який був проставлений працівником податком органу (№ 32055 від 09.02.2022 року), що безпосередньо не заперечується ГУДПС у Львівській області у відповіді на запит представника відповідача. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Так, предметом доказування у даній справі є не факт подання податкової декларації ФОП ОСОБА_9 за 2021 рік, не правильність надання юридичної оцінки контролюючим органом факту подання такої декларації. Предметом доказування є виключно обсяг доходів потерпілого, який серед іншого, може підтверджуватися відомостями його податкової декларації за відповідний звітний період. 
Суд дійшов висновку, що сам факт подання такої декларації свідчив про те, що ФОП ОСОБА_9 мав відповідні доходи, які хотів задекларувати відповідно до чинного законодавства, подаючи до контролюючого органу податкову декларацію за 2021 рік у спосіб, перебачений п) а ч. 1 ст. 49.3. ПКУ. З огляду на те, що на його податковій декларації наявний відтиск кутового штампу контролюючого органу разом з вхідним номером та датою подання декларації, а також з огляду на відсутність повідомлення контролюючого органу про відмову у прийнятті податкової декларації, - така декларація згідно положень ст. 49.9. ПКУ вважається прийнятою. Така ситуація свідчить лише про те, що між податковим органом та платником податків був спір, який залишився невирішеним через смерть останнього.
Окрім того, те що податковий орган вважає податкову декларацію ФОП ОСОБА_9 за 2021 рік неподаною, ніяким чином не спростовує факту її прийняття, що в свою чергу підтверджує факт відображення платником податків суми своїх доходів за відповідний звітний період. Обсяг таких доходів серед іншого, може підтверджуватися не тільки відомостями податкової декларації, а й письмовими документами, які містять інформацію щодо предмету доказування. Зокрема, з банківської виписки АТ «Райфайзен Банк» вбачається, що ФОП ОСОБА_9 мав аналогічний рівень доходів за 2021 рік, які були відображені ним шляхом подання спірної податкової декларації. 
Зі Звіту № 577/26 від 01.04.2026 за результатами проведення узгоджених процедур щодо підтвердження доходу ФОП ОСОБА_9 за 2021 рік вбачається, - на основі проведених процедур ПП «Західно-Українська аудиторська компанія» підтверджує, що дохід ФОП ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_6 ) за 2021 рік у розмірі 2965599.61 (два мільйони дев?ятсот шістдесят п?ять тисяч п?ятсот дев?яносто дев?ять) грн 61 коп відповідає обсягу доходу, задекларованому у податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 2021 рік згідно реєстраційного № 32055 від 09.02.2022 (арк. 223 Том № 2).
Таким чином, обсяг доходів потерпілого ОСОБА_9 за 2021 рік належними та допустимими доказами. 
Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Шкода відшкодовується:
1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);
2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;
3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;
4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;
5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Згідно ст.1198 ЦК України, розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців.
Відтак, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» на користь малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в особі їх законного представника матері ОСОБА_6 41 189 грн. (2 965 599, 61 : 12 : 6) кожному щомісячно до досягнення дітьми повноліття.
Що стосується позовних вимог про стягнення з ТОВ «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» на користь батька загиблого - ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 41188,88 грн. щомісячно довічно, в якості відшкодування шкоди, завданої внаслідок втрати годувальника, то суд дійшов такого висновку.
З системного аналізу вимог частини першої статті 1200 ЦК України, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.
Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Така правова позиція висловлена у Постанові ВС від 03.08.2023 № 236/1077/21.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 , виданого 28.10.2020 (арк. 237 Том №1), однак довідка про розмір пенсії а матеріалах справи відсутня.
Як вбачається з відповіді відділу «Офіс Львівської громади у смт.Рудне» від 11.04.2023 року, відповідно до якої громадянин ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 . 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Таким чином, позивач належними та допустимими доказами не довів, що він, як батько померлого ОСОБА_9 перебував на його утриманні, в матеріалах справи відсутні докази про те, який розмір пенсії отримував ОСОБА_5 і те він потребував такої допомоги і лише посилання на те, що позивач пенсіонер і син позивача був зареєстрований та проживав з ним за однією адресою не є беззаперечним доказом перебування ОСОБА_5 на утриманні в померлого сина ОСОБА_9 і не може бути безумовною підставою для визнання за померлим статусу годувальника ОСОБА_5 , а тому суд дійшов висновку про відмову у позові в тій частині. 
Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат та з урахуванням стану здоров`я потерпілого.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа «Науменко проти України»).
Частина ч.2 ст.1167 ЦК України регламентує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», Суд зазначив, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Оцінивши згадані позовні вимоги цивільних позивачів на предмет їх обґрунтованості та доведеності, суд приходить до висновку про часткове задоволення таких, з огляду на таке.
Так, судом встановлено, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_3 цивільним позивачам завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях у зв`язку із втратою близької людини, а саме їх сина, чоловіка та батька. Суд погоджується з доводами позивачів, що наведені обставини завдають позивачам сильних душевних переживань.
Оскільки шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки з вини особи, яка, виконуючи трудові обов`язки, на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом, що перебував у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо особою, яка керувала транспортним засобом.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26.05.2020 року у справі №201/722/18. 
Виходячи з вищенаведеного, а також характеру та обсягу страждань, яких зазнали цивільні позивачі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та малолітні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 внаслідок вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, характеру немайнових втрат цивільних позивачів, які не можуть бути відновлені внаслідок смерті їх сина, чоловіка та батька, характеру та тривалості заподіяних їм моральних, душевних, психічних страждань, тяжкості вимушених змін у їх житті та ступеня вини обвинуваченого, часткове відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди позивачам на суму 400 000 грн., що беззаперечно встановлено вироком суду, відшкодування моральної шкоди позивачам страховою компанією, в запереченнях на апеляційні скарги на вирок суду та в касаційній скарзі позивач ОСОБА_4 не оспорювала визначеної судом першої інстанції суми моральної шкоди, інші позивачі не подавали апеляційної та касаційної скарги, тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, з ТОВ «Торгово видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» слід стягнути на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та малолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_8 600 000 гривень завданої моральної шкоди внаслідок смерті фізичної особи в рівних частинах по 120 000 гривень кожному, задовольнивши позовні вимоги частково.
Керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Цивільний позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та малолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_6 до ТзОВ "Торгово-видобувна компанія "Львівський мехсклозавод", за участю третіх осіб: ТОВ «Транс-Сервіс-1», ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди- задоволити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» на користь ОСОБА_4 2 870 (дві тисячі вісімсот сімдесят) гривень витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.
Стягувати з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі законного представника ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі законного представника ОСОБА_6 по 41 189 (сорок одній тисячі сто вісімдесят дев`ять) гривень шкоди завданої внаслідок втрати годувальника кожному, щомісячно до досягнення ними повноліття.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-видобувна компанія «Львівський мехсклозавод» на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в особі законного представника ОСОБА_6 , ОСОБА_8 особі законного представника ОСОБА_6 600 000 (шістсот тисяч) гривень завданої моральної шкоди кожному у рівних частинах, що становить по 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень.
В решті заявлених позовних вимог - відмовити.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи: 
Позивачі:  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_14 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_15 та малолітні: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які зареєстровані і проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ТзОВ "Торгово-видобувна компанія "Львівський мехсклозавод", ЄДРПОУ 38472765, Львівська область, с. Великі Глібовичі, вул. Біберське.

Третя особа: ТОВ «Транс-Сервіс-1», ЄДРПОУ 32602104, Львівська область, Пустомитівсткий район, с. Ставчани.

ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_10 , АДРЕСА_3 

Повний текст рішення складено 05.05.2026.

Суддя: (підпис)          Б.М. Гедз
З оригіналом згідно. Оригінал рішення знаходиться у справі № 462/7300/24.
Суддя:           Б.М.Гедз