Справа №705/1247/26
2-др/705/17/26
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі головуючого судді Піньковського Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» Андрущенка Михайла Валерійовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
У С Т А Н О В И В:
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.05.2026 у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги задоволено частково, а саме стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова Нова» заборгованість за договором надання грошових коштів у кредит № 7098550225 від 15.02.2025 в розмірі 13830,00 грн. та судовий збір у розмірі 1425,45 грн. 
При цьому, питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу, суд не вирішував, оскільки представником позивача у позовній заяві було зазначено про те, що після ухвалення рішення суду першої інстанції протягом 5 днів, позивач подасть відповідну заяву до суду про стягнення витрат на правову допомогу.
20.05.2026 від представника позивача ТОВ «Іннова Нова» Андрущенка М.В. через систему «Електронний суд» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІННОВА НОВА» витрати на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати – без повідомлення учасників справи. 
У зв`язку з тим, що суд вирішує питання про судові витрати, сторони в судове засідання не викликалися. 
Згідно п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
З роз`яснень які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» в п. 20 зазначено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Пунктом 3 частиною 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що розподіл судових витрат між сторонами, інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо в визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.
Статтею 137 ЦПК України передбачено що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як встановлено судом, позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА НОВА», в особі директора Дмитрієва Володимира Юрійовича, та адвокат Андрущенко Михайло Валерійович уклали договір № 06-05/2025 від 06.05.2025 про надання правничої допомоги, а саме послуги правничого та консультаційного характерів, в тому числі, але не виключно: складання правової документації, в т.ч. процесуального характеру: заяви, позовні заяви, відповіді на відзиви, клопотання, заперечення тощо; супровід процесу розгляду справ в судах, досудових розслідуваннях, слідчих діях та інших заходах чи процесах, пов`язаних із правами та інтересами замовника, в будь якому форматф судочинства тощо. 
Згідно акту приймання-передачі наданих послуг до Договору № 06-05/2025 про надання правничої допомоги від 06.05.2025, складеного 18.05.2026, виконавцем надано за заявкою № 3691411577 від 03.02.2026 до Договору, а Замовником отримано належним чином наступний перелік послуг: написання позовної заяви до Мінченко І.М., заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду по справі та клопотання про залишення клопотання без розгляду, написання відповіді на відзив і сторонами було погоджено вартість послуг згідно п. 1 Акту, яка становить 5000,00 грн. Послуги надані замовнику згідно вищевказаної заявки від 03.02.2026 цілком та повністю відповідають умовам Договору, а також бажанню Замовника. Отриманий результат відповідає номенклатурі Послуг та кінцевій меті Замовника, а відтак приймається замовником у повному обсязі. Сторонами також визначено, що розрахунки за заявкою № 3691411577 від 03.02.2026 відбуваються за результатом підписання акту приймання-передачі наданих послуг. 
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
При цьому суд враховує, що у разі недотримання вимог частини ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Однак обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Стороною відповідача під час розгляду справи не надано заперечень про те, що розмір послуг не відповідає складності справи, виконаному обсягу робіт, ціні позову тощо.
За встановлених обставин суд вважає, що заявлена сума судових витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованою та такою, що відповідає критеріям реальності адвокатських витрат, пов`язаних з розглядом справи, та розумності їхнього розміру, тому враховуючи, що в даній справі прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог, а витрати на правову допомогу, заявлені стороною позивача, не впливають на розмір задоволених вимог, оскільки стосуються лише написання певних документів у справі та участі у одному із судових засідань, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Іннова Нова» підлягають стягненню судові витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 246, 258, 270, 354 ЦПК України, суд – 
У Х В А Л И В:
Заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» Андрущенка Михайла Валерійовича про ухвалення додаткового рішення – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ІННОВА НОВА” (код ЄДРПОУ: 44127243) витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. 
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський