ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 922/3103/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І. С. - головуючого, Берднік І. С., Зуєва В. А., 
за участю секретаря судового засідання - Кравченко О. В., 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укрнафта"
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 (Склярук О. І. - головуюча, судді: Гетьман Р. А., Хачатрян В. С.) і рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2025 (суддя Шарко Л. В.) у справі
за позовом Харківської міської ради
до Акціонерного товариства "Укрнафта" 
про стягнення 2 807 464, 79 грн. 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Узагальнений зміст вимог і підстав позову 
1. Харківська міська рада (далі - Позивач, Міська рада, Місто) звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства "Укрнафта" (далі - Відповідач, АТ "Укрнафта", Товариство) про стягнення 2 807 464, 79 грн заборгованості.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, Міська рада зазначала, що Товариство є власником АЗС, розташованої на комунальній земельній ділянці по вул. Академіка Павлова, 44/51 у м. Харкові з кадастровим номером 6310137500:02:032:0001, однак у період з 01.01.2020 по 28.02.2022 воно не сплачувало плату за користування вказаною земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберегло за рахунок Міста грошові кошти у розмірі недоплаченої орендної плати, які наразі підлягають примусовому стягненню в порядку приписів статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). 
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
3. Розглядаючи заявлений позов, господарський суд першої інстанції встановив, а суд апеляційної інстанції перевірив, що 19.12.2007 Міська рада (як орендодавець) і Товариство (як орендар) уклали договір оренди землі (далі - Договір), зареєстрований у Харківській регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсам" в Державному реєстрі земель 29.05.2008 за № 640867100071.
3.1. Відповідно до п. 1 Договору орендодавець на підставі рішення 44 сесії Міської ради 4 скликання від 23.12.2005 № 257/05 "Про припинення та надання у користування земельних ділянок юридичним та фізичним особам для обслуговування будівель і споруд"; рішення 5 сесії Міської ради 5 скликання від 27.09.2006 № 122/06 "Про внесення змін до рішень сесії Харківської міської ради" надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі транспорту, яка знаходиться м. Харків, вул. Академіка Павлова, 44/51.
3.2. Згідно з п. 5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 1 538 891 грн. При змінах в нормативній грошовій оцінці земель за рішенням міської ради орендар за свій рахунок виконує розрахунок оновленої грошової оцінки земельної ділянки і направляє один екземпляр відповідному органу державної податкової служби за місцем знаходження земельної ділянки.
3.3. В п. 8 Договору визначено, що його укладено строком до 01.12.2010. Після закінчення строку договору оренди орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
3.4. Відповідно до п. п. 9, 10 Договору орендна плата за земельну ділянку вноситься орендарем щомісячно у грошовій формі рахунок Державного казначейства у Харківський області. Інформація щодо реквізитів отримується у відповідному органі державної податкової служби за місцем знаходження земельної ділянки. Розмір орендної плати за земельну ділянку на рік, згідно з довідкою № 1050/07 від 15.06.2007 становить 10% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки і складає 153 889, 10 грн, розмір орендної плати в місяць становить 12 824, 09 грн. Орендар самостійно здійснює обчислення орендної плати за землю з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки, визначеної законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами.
3.5. Орендна плата за земельну ділянку сплачується рівними частинами щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (п. 11 Договору).
3.6. У п. п. 15, 16 Договору сторони погодили, що земельна ділянка передається в оренду для обслуговування стаціонарної АЗС з пунктом по продажу супутніх товарів з розташуванням спеціальних конструкцій, призначених для розміщення рекламних робіт (послуг, що надаються АЗС). Цільове призначення земельної ділянки - землі транспорту.
3.7. Відповідно до п. 21 Договору після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.
3.8. Згідно з умовами п. 31 Договору орендар зобов`язаний: а) сплачувати орендну плату в строки та розмірах, встановленими цим договором; к) неповернення земельної ділянки в зазначений термін не звільняє орендаря від плати за фактичне користування земельною ділянкою. Плата за землю у цьому випадку вноситься у розмірах, визначених цим договором.
3.9. Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку (п. 35 Договору).
3.10. У п. 36 Договору передбачено, що його дія припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.
4. Факт передачі орендодавцем орендарю в оренду земельної ділянки по вул. Академіка Павлова, 44/51 у м. Харкові загальною площею 0,1856 га (кадастровий номер 6310137500:02:032:0001), несільськогосподарського призначення - землі транспорту для обслуговування стаціонарної АЗС з пунктом продажу супутніх товарів з розташуванням спеціальних конструкцій, призначених для розміщення рекламних робіт (послуг, що надаються АЗС) строком до 01.12.2010 підтверджується Актом приймання-передачі від 05.06.2008 № 1635.
5. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.08.2025 № 440364092 право власності на нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 106,6 кв.м за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 44/51 зареєстроване з 16.12.2014 за АТ "Укрнафта" (код ЄДРПОУ: 00135390) на підставі договору купівлі-продажу від 21.07.2004 № 5576, посвідченого приватною нотаресою Харківського міського нотаріального округу Алексеевою Л. В.
6. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.08.2020 № НВ-0005392062020 площа земельної ділянки по вул. Академіка Павлова, 44/51 у м. Харкові з кадастровим номером 6310137500:02:032:0001 складає 0,1856 га, сформовано земельну ділянку 29.05.2008. Земельна ділянка належить до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Вид використання земельної ділянки - для обслуговування стаціонарної АЗС з пунктом продажу супутніх товарів з розташуванням спеціальних конструкцій, призначених для розміщення реклами робіт (послуг, що надаються АЗС).
7. Із зазначеного витягу також слідує, що вказана земельна ділянка має цільове призначення - 1.11.3 землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, та була передана орендодавцем (власником) - Міською радою в оренду орендарю - АТ "Укрнафта", дата реєстрації речового права 29.05.2008.
8. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази внесення сторонами у подальшому змін до Договору щодо продовження строку дії оренди, шляхом укладення письмових додаткових угод відповідно до п. 35 Договору, а також відсутні докази повідомлення орендодавця до закінчення строку дії Договору про намір орендаря продовжити орендні правовідносини, а тому вказаний договір припинив свою дію з 01.12.2010 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.
9. Докази укладення між сторонами нового договору оренди означеної земельної ділянки в матеріалах справи також відсутні.
10. В свою чергу, згідно із листом Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 19.06.2025 № 13391/5/20-40-04-07-12 AT "Укрнафта" обліковується платником податку за земельну ділянку по вул. Академіка Павлова, 44/51 у м. Харкові.
11. За даними податкових декларацій з плати за землю Товариство задекларувало до сплати та фактично сплатило за земельну ділянку загальною площею 0,1856 га: за 2020 рік - 366 154, 11 грн, за 2021 рік - 366 154, 11 грн, за 2022 рік - 402 769, 52 грн орендної плати.
12. Водночас нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 6310137500:02:032:0001 загальною площею 0,1856 га по вул. Академіка Павлова, 44/51 у м. Харкові у 2020-2021 роках становила 14 375 852 грн, а у 2022 році - 15 813 437 грн з урахуванням коефіцієнтів індексації.
13. Міська рада вказує, що AT "Укрнафта" у період з 01.01.2020 по 28.02.2022 не сплачувало плату за користування земельною ділянкою по вул. Академіка Павлова, 44/51 у м. Харкові у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберегло за рахунок Міста, як власника земельної ділянки, майно - грошові кошти у розмірі орендної плати у сумі 2 807 464, 79 грн.
14. Розрахунок розміру безпідставно збережених здійснено з урахуванням витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку від 05.06.2020 № 4334 та на підставі Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради № 41/08 від 27.02.2008, зі змінами. 
Узагальнений зміст і обґрунтування рішень судів попередніх інстанцій
15. Виходячи з наведених обставин, Господарський Харківської області рішенням від 16.12.2025 позов Міської ради задовольнив. Ухвалив стягнути з Товариства на користь Міста безпідставно збережені кошти орендної плати у розмірі 2 807 464, 79 грн.
16. Обґрунтовуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції вказав, що Відповідач, як власник об`єкта нерухомого майна, протягом спірного періоду користувався земельною ділянкою комунальної форми власності за відсутності правової підстави, адже дія укладеного між сторонами Договору припинилася. У спірний період Товариство недоплатило до міського бюджету заявлену у позові суму коштів за користування земельною ділянкою, тобто в розумінні статті 1212 ЦК України зберегло їх у себе за відсутності правової підстави, а відтак зобов`язано повернути ці кошти власникові на підставі положень частини першої згаданої статті. 
17. Перевіривши розрахунок безпідставно збережених коштів, місцевий господарський суд підтвердив його правильність, адже встановив, що такий проведено з урахуванням відповідних рішень органу місцевого самоврядування, чинних ставок орендної плати, коефіцієнтів індексації і тп. 
18. Переглянувши справу в апеляційному порядку, Східний апеляційний господарський суд з висновками господарського суду першої інстанції погодився, а тому своєю постановою від 23.03.2026 рішення місцевого суду залишив без змін.
Касаційна скарга
19. Не погодившись із постановою і рішенням судів попередніх інстанцій, Товариство звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та направити цю справу на новий розгляд до місцевого господарського суду. 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи скаржника
20. Касаційна скарга подана з підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
21. В обґрунтування зазначених підстав АТ "Укрнафта" вказує про неправильне застосування та порушення судами попередніх інстанцій положень статей 16, 589, 599, 1212 - 1214 ЦК України та статей 86, 236 ГПК України. Також наполягає на неврахуванні судами правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19 щодо застосування статті 785 ЦК України та на відсутності висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо можливості застосування статті 1212 ЦК України у випадку фактичного користування орендарем земельною ділянкою після закінчення договору оренди, якщо умовами такого договору передбачено обов`язок орендаря сплачувати плату за фактичне користування земельною ділянкою до моменту її повернення в розмірі визначеному договором. 
Узагальнені доводи іншої сторони
22. Міська рада своїм правом на подання відзиву не скористалася. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
23. Касаційне провадження у цій справі Верховний Суд відкрив з підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, про що 04.05.2026 постановив відповідну ухвалу. 
24. Відповідно до частин першої, другої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
25. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
26. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представників Позивача (Бенденжук Л. О.) і Відповідача (Трубачова І. Ю.), дослідив наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірив на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права і вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з таких міркувань.
27. Предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення безпідставно збережених коштів на підставі статті 1212 ЦК України за використання комунальної земельної ділянки без правовстановлюючих документів, а саме чинного договору оренди.
28. Виходячи з цього, колегія суддів враховує, що Верховний Суд вже сформував усталену практику щодо застосування статті 1212 ЦК України у земельних правовідносинах, яка полягає в такому.
29. Відповідно до приписів частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
30. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
31. Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) реалізуються через право постійного користування або право оренди.
32. Частиною першою статті 93 і статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
33. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 ЗК України).
34. Принцип платного використання землі передбачено й статтею 206 ЗК України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
35. Водночас згідно зі статтями 122 - 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
36. Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною першою статті 21 Закону України "Про оренду землі".
37. Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
38. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
39. Тобто власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
40. В такий спосіб положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Подібні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 2.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.
41. Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 ЦК України. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16 та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17 .
42. Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 вказав, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
43. Також Верховний Суд наголосив, що для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212 - 1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати:
1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача;
2) площу земельної ділянки;
3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки);
4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.
44. Як вже зазначалося, розглядаючи заявлений у цій справі позов, суди попередніх інстанцій встановили, що АТ "Укрнафта" на підставі договору купівлі-продажу від 21.07.2004 набуло право власності на нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 106,6 кв.м за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 44/51. Реєстрацію речового права у відповідному Реєстрі проведено 16.12.2014. 
45. Поряд з цим, для обслуговування власної нерухомості (стаціонарної АЗС з пунктом продажу супутніх товарів з розташуванням спеціальних конструкцій, призначених для розміщення рекламних робіт (послуг, що надаються АЗС)) 19.12.2007 Товариство орендувало у Міста земельну ділянку загальною площею 0,1856 га (кадастровий номер 6310137500:02:032:0001). Договір оренди укладено строком до 01.12.2010. 
46. В матеріалах справи відсутні докази внесення сторонами у подальшому змін до Договору щодо продовження строку дії оренди, шляхом укладення письмових додаткових угод відповідно до п. 35 Договору, а також відсутні докази повідомлення орендодавця до закінчення строку дії Договору про намір орендаря продовжити орендні правовідносини, а тому вказаний договір припинив свою дію з 01.12.2010 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено. Доказів укладення між сторонами нового договору оренди означеної земельної ділянки матеріали цієї справи не містять. 
47. Тобто, Відповідач після 01.12.2010 (припинення дії Договору оренди) продовжив користуватися комунальною земельною ділянкою загальною площею 0,1856 га (кадастровий номер 6310137500:02:032:0001) на вул. вул. Академіка Павлова, 44/51 у м. Харків вже без належного оформлення правовстановлюючих документів на неї. 
48. Відповідно до статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
49. Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (статті 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).
50. Згідно з пунктом 284.1 статті 282 Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.
51. Відповідно до статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
52. Так, за даними податкових декларацій з плати за землю Товариство задекларувало до сплати та фактично сплатило за спірну земельну ділянку загальною площею 0,1856 га: за 2020 рік - 366 154, 11 грн, за 2021 рік - 366 154, 11 грн, за 2022 рік - 402 769, 52 грн орендної плати.
53.  В той же час, згідно з дослідженими судами витягами з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 6310137500:02:032:0001 загальною площею 0,1856 га по вул. Академіка Павлова, 44/51 у м. Харкові у 2020-2021 роках становила 14 375 852 грн, а у 2022 році - 15 813 437 грн. З урахуванням же приписів Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради № 41/08 від 27.02.2008, зі змінами суди з`ясували, що за спірний період користування комунальною земельною ділянкою (з 01.01.2020 по 28.02.2022) Товариство недоплатило Місту 2 807 464, 79 грн, а відтак їх безпідставно зберегло. 
54. З наведеного слідує, що здійснюючи провадження у цій справі, суди попередніх інстанцій достеменно встановили користувача спірної земельної ділянки, площу цієї ділянки, період користування нею за відсутності правих підстав, а також суму безпідставно збережених кошів, що мала бути сплачена до місцевого бюджету. 
55. Звідси їх висновок про задоволення позовних вимог Міста у цій справі колегія суддів Касаційного господарського суду визнає таким, що зроблений з правильним застосовуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а також з урахуванням релевантних правових позицій Верховного Суду щодо правильного застосування означених правових норм.
56. При цьому, реагуючи на доводи касаційної скарги, наведені з підстави касаційного оскарження, передбаченої у пункті 3 частини другої статті 287 ГПК України, колегія судів зазначає, що за змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
57. Відсутністю правової підстави вважається такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин та їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
58. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
59. Положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі шляхом розірвання договору (див. подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 915/411/19, від 21.02.2020 у справі № 910/660/19, від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19).
60. Відповідно до положень статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. За відсутності доказів поновлення такого договору в поряду, що визначений статтею 33 цього Закону або ж укладення нового договору оренди, відсутні й підстави для висновку про те, що орендар, який не повернув земельну ділянку за актом прийому-передачі, користується нею на відповідній правовій підставі, а тому стягнення з такого орендаря безпідставно збереженої орендної плати в порядку приписів статті 1212 ЦК України є цілком правомірним.
61. У вказаному висновку колегія суддів звертається до власної правової позиції, викладеної у постанові від 10.11.2021 у справі № 922/247/21, вважає її релевантною до спірних правовідносин цієї справи і за цим аргументи скаржника про відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах відхиляє, констатуючи при цьому відповідність оскаржених рішення і постанови вже сформованій правовій позиції. 
62. Пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.
63. Таким чином, оскільки після відкриття касаційного провадження у цій справі виявилося, що Верховний Суд вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення місцевого господарського суду відповідно до такого висновку, згідно з наведеним пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Укрнафта" на судові рішення у даній справі з підстави касаційного оскарження, передбаченої у пункті 3 частини другої статті 287 ГПК України. 
64. Щодо ж доводів Товариства про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19, то вони є необґрунтованими, адже спір між сторонами зазначеної справи виник не у земельних правовідносинах. Особливістю цих відносин є обставини безперервного користування орендарем земельною ділянкою для обслуговування власного нерухомого майна, тобто метою орендодавця у них є отримання грошових коштів від орендного користування, а не стимулювання орендаря до повернення орендованої землі, шляхом застосування до нього штрафної санкції. Звідси висновки суду касаційної інстанції із вказаної постанови щодо правильного застосування статті 785 ЦК України є нерелевантними до спірних правовідносин цієї справи, що заявлену скаржником підставу касаційного оскарження, визначену у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України спростовує. 
65. Водночас інші аргументи касаційної скарги, передбаченими ГПК України підставами касаційного оскарження не обґрунтовані. Більше того, вони не містять у собі питань права чи правозастосування, а стосуються питань повторної оцінки доказів, що в межі повноважень суду касаційної інстанції не входить. 
66. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16 суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги.
67. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. постанови Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).
68. Ураховуючи наведене, Верховний Суд вважає, що інша заявлена у касаційній скарзі підстава касаційного оскарження рішення і постанови судів попередніх інстанцій (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України) в межах здійснення касаційного провадження у цій справі свого підтвердження не знайшла. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій суд касаційної інстанції не встановив. 
69. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, колегія суддів вважає, що наведена міра обґрунтування даної постанови є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
70. Учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
71. Крім цього, касаційний суд у прийнятті даної постанови керується принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicatа можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не доведено і не обґрунтовано.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
72. З огляду на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження у зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування положень статті 1212 ЦК України у подібних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства у частині зазначеної підстави касаційного оскарження.
73. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
74. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
75. Під час касаційного розгляду в межах підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд не встановив неправильного застосування чи порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Оскаржені рішення і постанова ухвалені за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи і підстав для їх зміни чи відміни, за мотивів наведених у касаційній скарзі, колегія суддів Касаційного господарського суду, не вбачає.
Судові витрати
76. Cудовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
За таких обставин, керуючись статтями 296, 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укрнафта" у справі № 922/3103/25 у частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
2. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укрнафта" у частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, а постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 і рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2025 у справі № 922/3103/25 залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І. С.

Судді Берднік І. С.

Зуєв В. А.