ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 р. 	Справа № 480/9525/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.06.2025, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, м. Суми, по справі № 480/9525/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області  третя особа  Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області, апелянт), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просив:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 184150013971 від 27.08.2024 про відмову ОСОБА_1 , в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи в якості тракториста-машиніста з 12.08.1995 по 09.08.2024 в Колективному сільськогосподарському підприємстві «Перше Травня»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.08.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 позов задоволено.
Визнано протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 27.08.2024 року № 184150013971.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , який дає право на пільгову пенсію відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування період роботи з 12.08.1995 по 09.08.2024 на посаді тракториста-машиніста.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.08.2024 року про призначення за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області суму судового збору в розмірі 1211,20 грн. 
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн. 
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що до пільгового стажу за доданими документами не зараховано період роботи у КСП "Перше Травня" з 01.08.1995 по 25.06.2024 згідно пільгової довідки №33 від 25.06.2024, оскільки дата прийому на роботу не співпадає з датою (12.08.1995), яку зазначено в трудовій книжці. Крім того відповідно акту перевірки пільговий період роботи не враховується до пільгового стажу, оскільки не надані підтверджуючі первинні документи, а в новій пільговій довідці №40 від 09.08.2024 також не виправлені зауваження згідно акту перевірки. У зв`язку з цим, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону N 1058 відсутнє, оскільки відсутній необхідний пільговий стаж.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними доказами у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч.4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на норми ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 , позивач з 12.08.1995 року працює трактористом в АПО "Перше травня" (а.с. 6-7, 51-54).
Згідно витягу із наказу від 15.09.1995 року № 14, позивач прийнятий на посаду тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва з шкідливими умовами праці з 12.08.1995 року (а.с. 72).
Позивач звернувся до пенсійного органу із заявою від 19.08.2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 12).
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Рішенням від 27.08.2024 року № 184150013971 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ч.2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи (20 років) (а.с. 15).
При цьому в даному рішенні зазначено, що вік заявника 55 років 02 місяці, страховий стаж особи 31 рік 03 місяці 16 днів. Пільговий стаж відсутній.
Також в оскаржуваному рішенні зазначено, що за доданими документами до пільгового стажу не зараховано період роботи у КСП Перше Травня з 01.08.1995 по 25.06.2024 згідно пільгової довідки №33 від 25.06.2024, оскільки дата прийому на роботу не співпадає з датою (12.08.1995), яку зазначено в трудовій книжці. Відповідно акту перевірки пільговий період роботи не враховується до пільгового стажу, оскільки не надані підтверджуючі первинні документи, а в новій пільговій довідці №40 від 99.08.2024 також не виправлені зауваження згідно акту перевірки.
Водночас в оскаржуваному рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 02.09.1991 по 31.12.1991, з 02.01.1992 по 31.03.1992 та з 27.07.1992 по 14.02.1994, у зв`язку із виходом російської федерації з Угоди.
Не погодившись з даним рішенням відповідача, позивач звернувся з позовною заявою до суду. При цьому позивачем в даній позовній заяві не заявлено вимоги щодо зарахування до його страхового стажу періодів роботи з 02.09.1991 по 31.12.1991, з 02.01.1992 по 31.03.1992 та з 27.07.1992 по 14.02.1994.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не приймаючи до уваги довідки №33 від 25.06.2024 та №40 від 09.08.2024, видані ТОВ "Перше Травня" при обчисленні пільгового стажу позивача, з підстав зазначених в оскаржуваному рішенні, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 16 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейські, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на пенсію: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду України визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на призначення дострокової пенсії за віком мають: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, після досягнення чоловіками 55 років, жінками 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
За змістом ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Приписами ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Пунктом «д» ч. 3 вказаної статті передбачено, що до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637).
Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі персоніфікований облік), є трудова книжка.
Зокрема, відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку № 637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.
Таким чином, основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.
При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.
Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 , позивач з 12.08.1995 року працює трактористом в АПО "Перше травня" (а.с. 6-7, 51-54). 05.02.2020 року у трудовій книжці зроблено запис про те, що в зв`язку зі змінами в класифікаторі професій надана робота тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва.
Відповідно розрахунку стажу період роботи позивача з 12.08.1995 по 31.06.2024 було зараховано до його страхового стажу (а.с. 16).
Згідно витягу із наказу від 15.09.1995 року № 14, позивач прийнятий на посаду тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва з шкідливими умовами праці з 12.08.1995 року (а.с. 72).
Відповідно до довідки від 25.06.2024 року № 133 про підтвердження наявного стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, виданої ТОВ "Перше Травня", позивач з 01.08.1995 року по теперішній час працює трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва і був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції на протязі повного польового періоду в рослинництві (а.с. 11).
Аналогічні відомості також було зазначено у довідці від 09.08.2024 року № 40 (а.с. 69 (зворотній бік).
При цьому з оскаржуваного рішення судом встановлено, що до пільгового стажу не зараховано період роботи у КСП Перше Травня з 01.08.1995 по 25.06.2024 згідно пільгової довідки №33 від 25.06.2024, оскільки дата прийому на роботу не співпадає з датою (12.08.1995), яку зазначено в трудовій книжці. Відповідно акту перевірки пільговий період роботи не враховується до пільгового стажу, оскільки не надані підтверджуючі первинні документи, а в новій пільговій довідці №40 від 09.08.2024 також не виправлені зауваження згідно акту перевірки (а.с. 15).
В свою чергу у висновку акту перевірки достовірності документів, поданих для призначення пенсії від 12.07.2024 року № 1800-1004-1/5167, зазначено, що для перевірки не надані документи про підтвердження повної зайнятості ОСОБА_1 у період з 01.08.1995 по 31.12.2011 у виробництві сільськогосподарські продукції на протязі повного польового періоду в рослинництві та на протязі календарного року в тваринництві, не надано підтверджуючий документ про прийняття ОСОБА_1 на посаду тракториста з 01.08.1995. В довідці від 25.06.2024 № 33 не зазначені облікові листи тракториста-машиніста, шляхові листи трактора, табелі використання робочого часу за період з січня 2012 року до грудень 2016 року. Довідка від 25.06.2024 № 33 видана без врахування змін, що були внесені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2022 року № 1058 до Порядку (а.с. 47-49).
Тобто фактично до пільгового стажу позивача не було зараховано період роботи з 12.08.1995 по 25.06.2024, у зв`язку з не прийняттям до уваги довідок №33 від 25.06.2024 та №40 від 09.08.2024, виданих ТОВ "Перше Травня", оскільки під час перевірки довідки від 25.06.2024 № 33 не було надано підтверджуючі документи та не зазначення у ній облікових листів тракториста-машиніста, шляхових листів трактора, табелів використання робочого часу за період з січня 2012 року до грудень 2016 року.
З цього приводу, колегія суддів зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи у довідці.
Здійснення записів у трудовій книжці роботодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе невчинення такого запису не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.
На переконання апеляційного суду, такі висновки відповідача про не врахування періоду роботи позивача, згідно трудової книжки НОМЕР_1 є безпідставними та необґрунтованими.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмовляючи позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах, з підстав, зазначених у даному рішенні, пенсійний орган застосував суто формальний підхід, що не відповідає принципу верховенства права. У даному випадку, органи Пенсійного фонду при виконанні своїх повноважень повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 КАС України, з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.
З приводу вимоги апеляційної скарги, щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн колегія суддів зазначає наступне.
Частинами ч.ч. 1 та 2 ст. 139 КАСУ витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018р. по справі № 61-3416св18.
При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі N 362/3912/18 (провадження N 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 в справі N 201/14495/16-ц (провадження N61-22962св19).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, у яких зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Позивач та адвокат уклали Додаткову угоду від 07.10.2024 року № 1 до Договору №97 про надання правничої допомоги від 07.10.2024, відповідно до п.1-2 якої, Адвокат надає Клієнту правову допомогу щодо оскарження відмови головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 27.08.2024 № 184150013971 про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах; орієнтовний розмір гонорару Адвоката становить 10000 (десять тисяч) гривень із розрахунку 100% прожиткового мінімуму для працездатних осіб за 1 год. роботи адвоката (розмір прожиткового мінімуму береться на дату складання акту виконаних робіт), а також 2000 грн. за участь адвоката в одному судовому засіданні при розгляді кожної судової справи (незалежно від того, чи це підготовче засідання, чи розгляд справи по суті) (а.с. 18).
Також на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором №97 про надання правничої допомоги від 07.10.2024, відповідно до якого Адвокат надав, а Клієнт прийняв юридичні послуги у формі підготовки, складання та подачі до суду позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, з додатками. Кількість витраченого часу 3 год. Узгоджена вартість наданої правничої допомоги згідно даного акту виконаних робіт складає: 9 084 грн. Фактично сплачено адвокату в якості гонорару за надання правничої допомоги 9 084 грн (а.с. 19).
Також надано квитанцію від 31.10.2024 року № 97, відповідно до якої позивач сплатив гонорар у розмірі 9084,00 грн (а.с. 22).
Крім того, в матеріалах справи наявний ордер від 31.10.2024 серія ВІ № 1253982 та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 26.03.2019 серія ПТ № 2615 (а.с. 20-21).
Проте суд першої інстанції проаналізувавши складність справи, заперечення представника відповідача з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, обсяг наданих адвокатом послуг, а також враховуючи, що дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала значних витрат часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правничу допомогу, суд, виходячи з критерію пропорційності, співмірності та реальності, вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. є завищеними та підлягають стягненню з відповідача частково, в сумі 1 000,00 грн.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення витрат на професійну правничу допомогу саме в цій сумі.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 по справі № 480/9525/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова