ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" квітня 2026 р. Справа№ 910/14087/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Ходаківської І.П.
суддів: Євсікова О.О. 
Демидової А.М. 

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.
за участю представників:
від позивача: не з`явились 
від відповідача: Браніцький О. М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на рішення господарського суду міста Києва від 27.01.2026 (повне рішення складено 09.02.2026)
та на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 10.02.2026 (повне додаткове рішення складено 10.02.2026)
у справі № 910/14087/25 (суддя Курдельчук І. Д.)
за позовом  ОСОБА_1 
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "СОНЯЧНА РІВ`ЄРА" 
про визнання недійсним рішення загальних зборів та статуту ОСББ

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог 

В листопаді 2025 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , позивач) звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Сонячна Рів`єра" (ОСББ "Сонячна Рів`єра", відповідач) про визнання:
- визнання недійсним з моменту прийняття рішення загальних зборів ОСББ "Сонячна Рів`єра", оформленого протоколом № 1, дата проведення 19.12.2021, дата складання 02.01.2022;
- визнання недійсним статуту ОСББ "Сонячна Рів`єра", затвердженого установчими зборами Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 від 19.12.2021 - 02.01.2022 протокол № 1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення та оспорюваний статут порушує прав позивача, оскільки процедура скликання і проведення загальних зборів ОСББ відбулося з порушенням вимог законодавства, а саме рішення не набрало необхідної кількості голосів встановленої законом, загальні збори проведені до реєстрації юридичної особи, що є підставою для визнання їх недійсними.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції 

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/14087/25, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів тих обставин з якими пов`язував свої вимоги та відсутністю порушення прав позивача, що виключає правові підстави для задоволення позову.

Додатковим рішення господарського суду міста Києва від 10.02.2026 стягнуто з позивача на користь відповідача 13 333, 33 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення обґрунтовано тим, що витрати на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача є неспівмірними.

Короткий зміст апеляційної скарги і заперечень на неї

В апеляційній скарзі позивач просить суд скасувати рішення та додаткове рішення господарського суду міста Києва від 27.01.2026 та від 10.02.2026 у справі № 910/14087/25 відповідно та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга позивача зводиться до того, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що до протоколу № 1 відповідач не надав листки голосування та листки письмового опитування співвласників, що унеможливлює встановити волевиявлення співвласників з питань порядку денного; неможливо провести в один день установчі збори та загальні збори співвласників, оскільки останні проводяться після установчих зборів; до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення частини чотирнадцятої статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", а не статут відповідача, який передбачає, що рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосували власники, площа яких перевищує 50 % загальної площі. При цьому, позивач вказує, оскільки додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення по суті спору, у разі його скасування, додаткове рішення втрачає свою силу.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить відмовити у задоволенні скарги позивача, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, з обставин та мотивів, які викладені у цьому відзиві.

Також у відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача повідомив, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, будуть подані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу.

Розгляд справи Північним апеляційним господарським судом

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2026 (колегія суддів: головуюча Ходаківська І. П., судді Євсіков О. О., Демидова А. М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення господарського суду міста Києва від 27.01.2026 та на додаткове рішення цього ж суду від 10.02.2026 у справі № 910/14087/25. Розгляд апеляційної скарги призначено до розгляду у судовому засіданні на 23.04.2026.

У судовому засіданні 23.04.2026 представник відповідача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Позивач (скаржник) в судове засідання 23.04.2026 не з`явився та свого представника не направив.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 12 ст. 270 ГПК України).

Враховуючи те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності позивача та його представника, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин

Суд встановив, що позивач є власником двох нежитлових приміщень № 216 (площею 70.3 кв. м), № 217 (площею 34.2 кв. м), розташованих за адресою: м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, буд. 3-А.

19.12.2021 проведені установчі та загальні збори співвласників відповідача з питань управління спільним майном та його утримання, які оформлені протоколом № 1.

Державна реєстрація відповідача (код ЄДРПОУ 44634218) відбулась 21.01.2022.

Установчими зборами від 19.12.2022 прийнято рішення про затвердження статуту відповідача.

Згідно з протоколом лічильної комісії загальних зборів відповідача від 02.01.2022 встановлено, що на загальних зборах взяли участь співвласники - власники квартир та нежитлових приміщень будинків за адресою: АДРЕСА_2 та 02002, АДРЕСА_3 . Загальна кількість співвласників багатоквартирних будинків за адресою: 02002, м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, буд. № ЗА та буд. № ЗБ становить 374. Загальна площа всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків за адресою: 02002, м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, буд. №3 А та буд. №ЗБ складає 32443,97 м2. У голосуванні на загальних зборах взяли участь особисто та/або через представників співвласники багатоквартирних будинків у кількості 16 (шістнадцять) осіб, яким належать квартири та/або нежитлові приміщення багатоквартирного будинку загальною площею 1030,75 м,2 що складає 3,18% у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень розташованих у багатоквартирному будинку. У письмовому опитуванні на загальних зборах взяли участь особисто та/або через представників співвласники багатоквартирних будинків у кількості 211 (двісті одинадцять) осіб, яким належать квартири та/або нежитлові приміщення багатоквартирного будинку загальною площею 17289,42 м2, що складає 53,29% у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень розташованих у багатоквартирному будинку. Разом у голосуванні та письмовому опитуванні на загальних зборах взяли участь особисто та/або через представників співвласники багатоквартирних будинків у кількості 227 (двісті двадцять сім) осіб, яким належать квартири та/або нежитлові приміщення багатоквартирного будинку загальною площею 18320,17 м2, що складає 56,47% у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень розташованих у багатоквартирному будинку.

Суд встановив, що вимоги позивача фактично зводяться не до порушення його прав та інтересів спірним протоколом, а обґрунтовані лише процедурними порушеннями, що не може бути підставою для задоволення позовних вимог, якщо такі порушення не мали вплив на волевиявлення співвласників.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (далі - Закон про ОСББ).

Відповідно до статті 1 Закону про ОСББ об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна; представник співвласника - фізична або юридична особа, яка на підставі договору або закону має право представляти інтереси співвласника; співвласники багатоквартирного будинку (далі - співвласники) - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

За змістом частин 1, 4 статті 4 Закону про ОСББ об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

За приписами статті 10 Закону про ОСББ органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Для керівництва поточною діяльністю об`єднання обирається правління. Правління має право приймати рішення з питань діяльності об`єднання, визначених статутом. Правління є виконавчим органом об`єднання і підзвітне загальним зборам.

Частиною другою статті 382 Цивільного кодексу України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно зі статтею 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У частині 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України зазначається, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, зазначені норми закону визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Тобто правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлене у заявлений спосіб.

Позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Спірні правовідносини у цій справі виникли між співвласником багатоквартирного будинку та створеним у цьому будинку об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку.

Позивач, звертаючись до суду у цій справі, просить суд визнати недійсними рішення установчих зборів співвласників будинку та загальних зборів, які оформлені протоколом № 1.

Отже, виходячи з положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статей 2, 4 Господарського процесуального кодексу України позивач, який звертається до суду з позовом про визнання недійсним рішення установчих зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, що стосується створення такого об`єднання, має обґрунтувати, а суд, у свою чергу, має встановити, яким чином це рішення порушує права та/або інтереси позивача.

Як встановив суд першої інстанції, за результатами проведення 19.12.2021 установчих зборів відповідача були прийняті рішення про створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, про затвердження статуту об`єднання, про обрання органів управління об`єднання та про надання повноважень представнику установчих зборів на здійснення державної реєстрації об`єднання.

Отже, рішення, прийняті 19.12.2021 на установчих зборах відповідача безпосередньо стосуються питань створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку як юридичної особи. 

Верховний Суд у постановах від 22.06.2021 у справі № 910/9672/20, від 11.08.2021 у справі № 920/1245/20, від 31.08.2021 у справі № 925/753/20, від 07.10.2021 у справі № 909/1393/19, від 07.09.2022 у справі № 910/8311/20, від 10.11.2022 у справі № 925/524/21 виснував про те, що позовні вимоги про визнання недійсним рішення установчих зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (про створення такого об`єднання як юридичної особи) спрямовані на припинення вже створеного об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, а не на захист прав та/або охоронюваних інтересів позивача.

Ні рішення установчих зборів, ні статут, ні існування юридичної особи об`єднання співвласників багатоквартирного будинку не порушує прав та/або інтересів позивача, що звертається з таким позовом, а позивачі, звертаючись до суду з таким позовом та посилаючись у позовній заяві на порушення своїх прав при створенні об`єднання співвласників багатоквартирного будинку фактично обґрунтовують свій інтерес у припиненні існування такої юридичної особи, що вказує на відсутність підстав для визнання недійсним рішення установчих зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку про створення у багатоквартирному будинку такого об`єднання. 

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції при вирішенні спору у цій справі та ухваленні оскаржуваного рішення дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають наведеним правовим висновкам Верховного Суду, що узгоджується з вимогами частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позову, оскільки заявлені у цій справі позовні вимоги про визнання недійсними рішень установчих зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку про створення такого об`єднання за своєю метою фактично спрямовані на припинення вже створеного об`єднання, а не на захист прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача.

Позовна вимога щодо визнання недійсними рішень установчих зборів юридичної особи (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), яка створена у відповідному порядку на захист інтересів співвласників будинку, існує та здійснює свою діяльність, за період свого існування, набувши відповідних прав і обов`язків, не призведе до поновлення прав і законних інтересів позивача у цій справі. Такий позов буде свідчити про втручання суду в діяльність об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, порушення інтересів інших його співвласників, волевиявлення яких було спрямовано саме на створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, затвердження його статуту, обрання його органів тощо, порушуватиме принцип пропорційності - справедливої рівноваги (балансу) між інтересами усіх співвласників і інтересами позивача, що є недопустимим (подібний висновок міститься у пункті 5.32 постанови Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 910/2396/20, у пункті 100 постанови Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/8311/20).

Водночас апеляційна скарга не містить жодних аргументів та заперечень щодо висновків суду стосовно недоведення позивачем факту порушення спірними рішеннями установчих зборів його прав як співвласника багатоквартирного будинку. 

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про недоведення позивачем факту порушення спірними рішеннями установчих зборів його прав як співвласника багатоквартирного будинку та про відсутність підстав для задоволення позову.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.03.2026 у справі № 464/4865/22).

Враховуючи не доведеність позивачем тих обставин з якими він пов`язував свої вимоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду, вважає його законним та обґрунтованим, оскільки заявлені позивачем позовні вимоги у своїй сукупності свідчать про те, що права та охоронювані законом інтереси позивача не порушені, що є достатньою та самостійною підставою для відмови у позові.

Колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц (п. 94), від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17 (п. 8.9), від 17.08.2022 у справі № 910/10006/19 (п. 61), де виснувано, що відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.10.2019 у справі № 910/6642/18 зроблено висновок про стадійність захисту права, зокрема вказано на те, що під час вирішення господарського спору суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорення відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Відсутність порушеного права є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову (див. правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17). Відсутність порушеного права у позивача зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (див. правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14.09.2023).

При цьому колегія суддів зазначає, що за положеннями частини 14 статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", у редакції чинній на час прийняття рішення загальних зборів, рішення про визначення переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, порядок управління та користування спільним майном, передачу у користування фізичним та юридичним особам спільного майна, а також про реконструкцію та капітальний ремонт багатоквартирного будинку або зведення господарських споруд вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як дві третини загальної кількості усіх співвласників, а в разі якщо статутом не передбачено прийняття таких рішень, - більшістю голосів. З інших питань рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини загальної кількості співвласників.

Велика Палата Верховного Суду у п.8.46 постанови від 01.02.2022 у справі №910/5179/20 зазначала, що для визначення необхідної кількості голосів із питання визначення переліку та розміру внесків і платежів співвласників судам належить, поряд із приписами частини чотирнадцятої статті 10 Закону про ОСББ, застосовувати положення статуту ОСББ, які можуть не передбачати спеціальних вимог щодо кількості голосів, що необхідні для прийняття рішення по такому питанню, у дві третини загальної кількості голосів співвласників, і тоді зазначене питання буде вирішуватися більшістю голосів співвласників. Такі ж правила застосовуються і до рішень про затвердження кошторису на утримання будинку та прибудинкової території, оскільки кошторис визначає розмір видатків, які мають бути покриті внесками і платежами співвласників.

Верховний Суд у пункті 5.15 постанови від 20.07.2022 у справі № 908/1445/21, виснував, що для встановлення необхідної кількості голосів із питання визначення переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, порядку управління та користування спільним майном, судам необхідно, поряд із приписами ч.14 ст.10 Закону "Про ОСББ", застосовувати положення статуту ОСББ, які можуть не передбачати спеціальних вимог щодо кількості голосів, що необхідні для прийняття рішення з такого питання, у дві третини загальної кількості голосів співвласників, і тоді зазначене питання буде вирішуватися більшістю голосів співвласників. Тобто, у випадку визначення в статуті кількості голосів, необхідних для прийняття відповідного рішення, така (кількість) повинна відповідати приписам наведених норм (не менш як дві третини загальної кількості усіх співвласників), прийняття відповідних рішень більшістю голосів можливо лише у разі, якщо б статутом взагалі не було передбачено прийняття таких рішень.

Із встановлених судом обставин справи вбачається, що пунктом 5.4 статуту відповідача передбачено, що рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосували власники, площа яких перевищує 50 % загальної площі.

Отже, спірні рішення які були прийняті на загальних зборах співвласників, є такими, що узгоджуються з приписами пункту 5.4 статуту відповідача, яким визначена необхідна кількість голосів для ухвалення таких рішень.

Підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції у цій частині, колегія суддів не вбачає, що спростовує доводи позивача у цій частині.

Доводи викладені заявником в апеляційній скарзі у своїй сукупності наведених висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ці доводи є безпідставними і не відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені судом у ході розгляду справи по суті спору заявлених вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування додаткового рішення суду першої інстанції, яким вирішувалося питання стягнення професійної правничої допомоги, колегія суддів зазначає, що за змістом статті 244 ГПК України додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Отже, додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 904/8884/21, постанови Верховного Суду від 02.09.2025 у справі № 910/9950/24, від 29.09.2025 у справі № 910/13912/23, від 23.10.2025 у справі № 910/12875/23).

Оскільки оскаржуване заявником рішення суду першої інстанції, ухвалено за наслідками розгляду справи по суті, залишається судом апеляційної інстанції без змін, та зважаючи на відсутність доводів скаржника про незаконність оскаржуваного додаткового рішення, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Подібний правовий висновок викладено у пункті 5.66 постанови Верховного Суду від 29.10.2025 у справі № 911/1718/24, за подібних правовідносин.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване додаткове рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, доводи заявника апеляційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи позивача (апелянта) суд визнає такими, що не спростовують правильних висновків суду про відмову в позові, що виключає правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/14087/25 залишити без змін.

Додаткове рішення господарського суду міста Києва від 10.02.2026 у справі № 910/14087/25 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повна постанова підписана 04.05.2026.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська 

Судді О.О. Євсіков

А.М. Демидова