Справа № 134/786/26
Провадження № 22-ц/801/1579/2026
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лабай О. В.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року	Справа № 134/786/26	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя – доповідач),
суддів: Панасюка О. С., Сала Т. Б.,
секретар судового засідання Кахно О. А.,
учасники справи: 
позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,
відповідачка ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 4 в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Лукавським Ігорем Анатолійовичем, на ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 14 травня 2026 року, постановлену у складі судді Лабая О. В. у селищі Крижопіль, дата складання повного cудового рішення відповідає даті її постановлення, -
в с т а н о в и в :
В травні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про повернення боргу за договором позики.
Одночасно подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову, обґрунтовуючи її тим, що в кінці лютого 2026 року до нього звернулась ОСОБА_3 із проханням позичити їй 5 000$ США, на дану пропозицію він погодився оскільки вона раніше позичала у нього невеликі суми коштів і завжди вчасно повертала. 01 березня 2026 року він передав відповідачці 5 000$ США як позику, в свою чергу вона зобов`язалась повернути їй борг в зазначеній сумі і валюті до 31 березня 2026 рокe, про що написала розписку, проте кошти не повернула. 20 квітня 2026 року за спільною згодою було складено нову розписку, термін повернення 30 квітня 2026 року. За ініціативою ОСОБА_3 додатково в розписці нею було зазначено, що у разі невиконання нею зобов`язання вона переоформить на нього автомобіль «Volkswagen Passat», 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Стара боргова записка ним була повернута ОСОБА_3 в обмін на нову 20 квітня 2026 року. Після 30 квітня 2026 року позичка борг не повернула, почала уникати його, не відповідала на телефонні дзвінки та повідомлення. Сума боргу є значною, не може бути забезпечено із її заробітної плати, яку вона отримує у відділ освіти Крижопільської селищної ради. Позивачу відомо, що у відповідачки є нерухоме майно у вигляді земельних ділянок площею 10 000 та 12 750 м2 (вартість їх не відома), причеп KOGEL вартістю 30 000 грн, грошові вклади в банківських установах. 
З огляду на вищевикладене позивач просив накласти арешт на рухоме майно (в тому числі банківські грошові вклади) та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 до вирішення спору по суті та погашення боргу.
Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 14 травня 2026 року заяву задоволено частково: забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості згідно боргової розписки та накладено арешт на причеп ROGEL, вартістю 30 000 гривень, що належить ОСОБА_3 .
Прийняту ухвалу суд першої інстанції мотивував тим, що позивачем не надано доказів вартості нерухомого майна у вигляді земельних ділянок 10 000 та 12 750 м2 із зазначенням їх адреси місця розташування, наявності банківських вкладів, їх призначення та сум грошових коштів. Єдиним доказом наявності майна із зазначенням вартості, що належить відповідачці, є відомості у наданій роздруківці щорічної декларації за 2025 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_3 про причеп ROGEL вартістю 30 000 гривень. 
Таким чином позивачем не доведено співмірність заходів забезпечення відносно ціни позову 5 000$ США, що еквівалентно 219 850 грн) шляхом накладення арешту на рухоме нерухоме майно (в тому числі банківські грошові вклади) та нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_3 . 
Не погодившись з прийнятою ухвалою, 18 травня 2026 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Лукавського І. А., подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нове судове рішення, яким накласти арешт на рухоме майно (в тому числі банківські грошові вклади) та нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_3 до вирішення спору по суті та погашення боргу.
Доводи апеляційної скарги зводять до того, що суд першої інстанції в резолютивній частині ухвали всупереч вимогам ч. 7 ст. 153, ч.4 ст. 260 ЦКП України не прийняв рішення по всім вимогам заявлених у позові, оскільки наклав арешт на причіп ROGEL вартістю 30 000 гривень, що належить ОСОБА_3 , щодо інших вимог рішення не прийнято. 
В мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд зазначив, що позивачем не надано доказів вартості нерухомого майна земельних ділянок площею 1 та 1,275 га із зазначенням їх адреси місця розташування, наявності банківських вкладів їх призначення та сум грошових коштів. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено співмірність заходів забезпечення накладення арешту на рухоме майно ОСОБА_3 та наклав арешт на причеп ROGEL вартістю 30 000 гривень, що в сім разів нижче ціни позову. При цьому суд не послався на норму ЦПК, якою регулюється порядок шляхом забезпечення позову, і яка вимагає надавати докази наявності та вартості майна відповідачки.
Суд першої інстанції не врахував те, що позивач при звернені до суду позбавлений будь-якої можливості отримати законним шляхом відомості про банківські вклади та перелік нерухомого майна, належного відповідачці. Цю інформацію мають можливість отримати органи ДВС під час виконання рішення суду про забезпечення позову та накласти арешт на майно, вартість якого співмірна з ціною позову. 
У встановлений строк відзив від відповідачки до апеляційного суду не надходив.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лукавський І. А. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи до суду не з`явилася, будь-яких клопотань про відкладення розгляду до апеляційного суду не надсилала, а тому згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала не у повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
По справі встановлено наступне:
- 13 травня 2026 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про повернення боргу за договором позики.
Як вбачається зі змісту позову, предметом спору у даній справі є повернення грошових коштів, отриманих відповідачкою від позивача, на підтвердження чого позивачем надано боргову розписку ОСОБА_3 від 20 квітня 2026 року, в якій вказано, що ОСОБА_3 01 березня 2026 року отримала від ОСОБА_1 5 000$ США, зобов`язується повернути суму в повному обсязі 5 000$ США до 30 квітня 2026 року. У разі невиконання нею зобов`язань зобов`язалась переоформити транспортний засіб «Volkswagen Passat» 2009 року випуску із державним номерним знаком НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 (а.с. 8);
- ОСОБА_1 одночасно з позовною заявою подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову та просив накласти арешт на рухоме майно (в тому числі банківські грошові вклади) та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 до вирішення спору по суті та погашення боргу (а. с.15 – 16);
-до заяви додано копію декларації ОСОБА_3 , згідно якої остання має: земельні ділянки загальною площею 10 000 та 12 750 м2 (вартість не вказана); напів причіп KOGEL модель SN 24, рік випуску 1997, вартістю 30 000 грн (а.с. 20).
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать відповідачу. Частина третя статті 150 ЦПК України встановлює, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Інститут забезпечення позову є процесуальним механізмом, спрямованим на охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача та забезпечення реального й ефективного виконання судового рішення у разі задоволення позову. При вирішенні питання про забезпечення позову суд не вирішує спір по суті та не досліджує питання достатності доказів для задоволення позову, а повинен оцінити наявність спору між сторонами, імовірність утруднення виконання рішення суду та співмірність обраного заходу забезпечення заявленим вимогам.
Вирішуючи питання про наявність підстав для забезпечення позову, колегія суддів враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, відповідно до якого співмірність заходів забезпечення позову передбачає співвідношення негативних наслідків від їх вжиття з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок їх невжиття, а заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду. При розгляді заяви про забезпечення позову суд повинен пересвідчитися у наявності спору між сторонами та існуванні реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір про повернення боргу у розмірі 5 000 доларів США, що еквівалентно 219 850, на підтвердження існування спірних правовідносин позивачем подано боргову розписку від 20 квітня 2026 року, а також листування сторін, зі змісту якого вбачається, що відповідачка не заперечувала наявність боргу, просила відтермінувати його повернення та обіцяла виконати взяті на себе зобов`язання. 
Отже предметом спору є стягнення грошових коштів у розмірі 219 850 грн, а тому існує обґрунтоване припущення, що у разі відсутності будь-яких обмежень щодо розпорядження належним відповідачці майном остання може відчужити його до ухвалення рішення суду, що істотно ускладнить або зробить неможливим його подальше виконання.
Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції наклав арешт лише на напівпричіп KOGEL вартістю 30 000 грн, проте такий захід забезпечення не відповідає критерію співмірності, оскільки вартість майна, на яке накладено арешт, є більш ніж у сім разів меншою за ціну позову та очевидно не забезпечує реального виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Посилання суду першої інстанції на відсутність доказів вартості іншого майна земельних ділянок, а також відсутність відомостей про банківські рахунки відповідачки як на підставу для відмови у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на це майно є помилковим. 
Приписи глави 10 ЦПК України, яка регулює питання забезпечення позову, не містить вимоги про те, що особа, яка ініціює забезпечення позову, повинна надати конкретний перелік майна та зазначити його вартість.
Встановлення конкретного переліку майна (коштів), на які буде накладено арешт, здійснюється під час виконання відповідної ухвали, який має такі повноваження на підставі ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».
За таких обставин апеляційний суд виснує, що накладення арешту лише на один об`єкт рухомого майна не забезпечує досягнення мети забезпечення позову. Натомість накладення арешту на майно, що належать ОСОБА_3 , у межах ціни позову 219 850 грн, є співмірним заявленим вимогам, відповідає характеру спірних правовідносин, забезпечує баланс інтересів сторін та узгоджується із завданням цивільного судочинства.
Відтак доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Отже, ухвала суду першої інстанції в оскарженій частині постановлена з неправильним застосуванням норм процесуального права та без належної оцінки обставин, що мають значення для вирішення питання про забезпечення позову, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належать ОСОБА_3 , у межах ціни позову 219 850 грн.
Керуючись ст. ст.149, 150, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Лукавським Ігорем Анатолійовичем, задовольнити.
Ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 14 травня 2026 року скасувати та постановити нове судове рішення:
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
Накласти арешт у межах ціни позову в розмірі 219 850 (двісті дев`ятнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень на рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 , незалежно від місця знаходження та зберігання.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 25 червня 2026 року.

Учасники справи

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. С. Панасюк 

Т. Б. Сало