ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/1020/26	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Іванової Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815)
до відповідача Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (50066, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг; ідентифікаційний код 00190977)
про стягнення 3% річних та інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. Стислий виклад позиції позивача
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватне акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", будучи зобов`язаним за договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №45-00190977/2020-0001 від 30.06.2020 своєчасно оплачувати надані Акціонерним товариством "Українська залізниця" послуги, допустило прострочення грошового зобов`язання, що підтверджено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 по справі №904/479/25, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2025. Сума вказаного грошового зобов`язання за договором сплачена відповідачем лише 06.10.2025, тобто після ухвалення зазначених судового рішення та постанови з порушенням строків виконання зобов`язання. У зв`язку з цим, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, Акціонерне товариство "Українська залізниця" просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" 2 931,90 грн - 3% річних та 11 330,04 грн - інфляційних втрат.

2. Стислий виклад заперечень відповідача
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач зазначає, що інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення, однак у спірних правовідносинах, що виникли з договору перевезення, застосовуються спеціальні норми законодавства, зокрема Статут залізниць України, яким передбачено обмежену відповідальність сторін у межах і розмірах, визначених цим Статутом та договором, у зв`язку з чим інфляційні втрати, річні відсотки та інші збитки понад встановлені межі відповідальності не підлягають стягненню, а відтак відсутні підстави для застосування відповідальності, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання
03.03.2026 до господарського суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - відповідач) про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до якої позивач просить суд:
- стягнути з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" 11 330,04 - інфляційні втрати від прострочення зобов`язання; 2 931,90 - 3 % річних від простроченого зобов`язання;
- стягнути з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" витрати по сплаті судового збору при поданні позовної заяви в сумі 2 662,40 грн;
- розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
- видати наказ для виконання судового рішення;
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2026 справу №904/1020/26 передано на розгляд судді Івановій Т.В.
09.03.2026 ухвалою господарського суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
24.03.2026 до суду від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив (вх. суду №13739/26 від 24.03.2026) на позовну заяву.
16.04.2026 до господарського суду від представника позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла відповідь (вх. суду №18478/26 від 16.04.2026) на відзив на позовну заяву.
04.05.2026 ухвалою господарського суду позовну заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 3% річних та інфляційних втрат - залишено без руху. 
11.05.2026 до господарського суду від представника позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №22886/26 від 11.05.2026) про усунення недоліків.
18.05.2026 ухвалою господарського суду продовжено розгляд справи №904/1020/26 за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за правилами спрощеного позовного провадження.
Щодо строку розгляду справи суд зауважує, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи.
Так, при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в статтях 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського
суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття розумний строк вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства).
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення Бараона проти Португалії, 1987 рік, Хосце проти Нідерландів, 1998 рік; Бухкольц проти Німеччини, 1981 рік; Бочан проти України, 2007 рік).
Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить стаття 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.
У зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України від 12 січня 2026 року
№40/2026, затвердженим Законом України від 14.01.2026 №4757-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб.
Справа №904/1020/26 розглядається судом в період оголошеного на всій території України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України.
Відтак, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, судом здійснено розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, застосувавши статті 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 3 Конституції України та статті 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.
Таким чином, враховуючи обставини справи та введення воєнного стану в Україні, суд застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
Судове рішення підписано без його проголошення у відповідності до приписів частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

ІІІ. Фактичні обставини справи
Спір у даній справі виник у зв`язку з нарахуванням позивачем 3 % річних у сумі 2 931,90 грн та інфляційних втрат у сумі 11 330,04 грн у зв`язку із простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання, що виникло з договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 45-00190977/2020-0001 від 30.06.2020.
Факт наявності основного грошового зобов`язання та його розмір встановлено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 у справі №904/479/25, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2025, та виконаним відповідачем 06.10.2025.
Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України зазначені обставини мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доказуванню у цій справі.
Перелік обставин, які є предметом доказування у справі:
(1) Факт ухвалення та зміст рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 по справі №904/479/25, його преюдиційне значення.
(2) Факт ухвалення та зміст постанови Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2025 по справі №904/479/25, його преюдиційне значення.
(3) Правомірність розрахунку заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

1. Факт ухвалення та зміст рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 по справі №904/479/25.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 по справі №904/479/25 (а.с. 6-14) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 7 155,00 грн - плати за користування вагонами, 91 589,28 грн - збору за зберігання вантажу та 2 422,40 грн - судового збору.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 по справі №904/479/25 були встановлені, зокрема, такі обставини:
- 09.12.2021 Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі залізниця, позивач у даній справі) та Приватним акціонерним товариством "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - власник колії, відповідач у даній справі) укладено договір № ПР/М-21-50/НЮдч про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПрАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції Грекувата регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця";
- відповідач у встановленому порядку звернувся до позивача з заявою про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом. Позивач надав відповідачу повідомлення про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 45-00190977/2020-0001 від 30.06.2020;
- 30.08.2024 було оприлюднено нову редакцію Договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом, яка вводиться в дію з 01.09.2024 та яку розміщено за посиланням: http://uz-cargo.com/contractcarriage.html;
- 19.09.2024 відповідач передав на станцію Грекувата Придніпровської залізниці Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами № П-1751 відносно 53 вагонів, навантажених гематитом (концентратом залізорудним), відправлення яких було оформлене залізничною накладною № 47233770. Станція призначення Берегова, вантажоодержувач - ДП МТП "Південний". Загальна маса вантажу у вагонах 3 712,5 т.;
- відповідно до Пам`ятки форми ГУ-45 про забирання вагонів № 1751, вагони були забрані залізницею 19.09.2024 о 17:50 год.;
- остаточно вагони були прийняті до перевезення 19.09.2024 о 19:52 год., про що зазначено у графі 55 накладної № 47233770. Правильність внесених у накладну відомостей підтверджено прийомоздавальником відповідача Гордієнко В.М. шляхом накладення електронного цифрового підпису;
- спірні вагони протягом 2 годин 02 хвилин - з 17:50 год. до 19:52 год. 19.09.2024 - перед відправленням простоювали на коліях станції Грекувата в очікуванні оформлення перевізних документів, про що було складено акт загальної форми ГУ-23 № 829 від 23.09.2024;
- на підставі акта загальної форми ГУ-23 № 829 від 23.09.2024 було нараховано збір за зберігання вантажу в сумі 76 324,40 грн. (без ПДВ), який включено до накопичувальної картки форми ФДУ-92 № 30099024 від 23.09.2024, та плату за користування вагонами в сумі 5 962,50 грн. (без ПДВ), яку включено до відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46 № 27129037;
- відповідач накопичувальну картку та відомість плати за користування вагонами підписав із зауваженнями, в яких зазначив, що затримка у прийманні завантаженого маршруту за накладною № 47233770 від 19.09.2024 сталася через збій в звітну добу в роботі АС "Месплан" АТ "Укрзалізниця";
- перевіркою правильності здійсненого позивачем розрахунку плати за користування спірними вагонами по відомості форми ГУ-46 № 27129037 та збору за зберігання вантажу по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 30099024 на загальну суму 98 744,28 грн., порушень судом не встановлено;
- доказів, які б свідчили про те, що 19.09.2024 в автоматизованій системі "Месплан", власником якої є АТ "Укрзалізниця" стався системний збій після оновлення програми, що унеможливило виконати прийом вагонів до перевезення, відповідачем до суду не надано.
Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлені цим рішенням факти (наявність і правомірність нарахувань, вина відповідача у затримці, обов`язок сплатити 7 155,00 грн - плати за користування вагонами, 91 589,28 грн збору за зберігання вантажу) мають преюдиційне значення для цієї справи та не підлягають повторному доказуванню.

2. Факт ухвалення та зміст постанови Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2025 по справі №904/479/25, її преюдиційне значення.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2025 по справі №904/479/25 (а.с.15-23) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 у справі № 904/479/25 - залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 у справі №904/479/25 - залишено без змін. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладено на Приватне акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат".
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2025 по справі №904/479/25 встановлено, що скаржник не підтвердив належними доказами аргументи апеляційної скарги, що затримка у прийманні завантаженого маршруту за накладною № 47233770 від 19.09.2024 сталася через збій в звітну добу в роботі АС "Месплан" АТ "Укрзалізниця".
За результатами розгляду апеляційної скарги, судова колегія дійшла до висновку, що нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу здійснено відповідно до вимог чинного законодавства та нормативних актів у сфері залізничних перевезень.
Вказана постанова Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2025 по справі №904/479/25 набрала законної сили з моменту її прийняття, в касаційному порядку не оскаржувалася.
Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені постановою у справі №904/479/25, мають преюдиційне значення для інших спорів між тими ж сторонами. Зокрема, факт існування та розміру основної заборгованості, нарахування плати за користування вагонами і збору за зберігання вантажу, а також наявність вини відповідача у простроченні виконання грошового зобов`язання не підлягають повторному доказуванню в цій справі.

3. Правомірність розрахунку заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат
Як зазначає позивач, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 у справі №904/479/25 виконано відповідачем 06.10.2025, що підтверджується, зокрема, копією платіжної інструкції №4500043315 від 06.10.2025 на суму 98 744,28 грн (а.с. 24).
Позивач зазначає, що оскільки відповідач не визнав суми, що були нараховані на підставі відомостей плати за користування вагонами та накопичувальних карток, відмовився їх сплачувати, про що зазначив у зауваженнях до них, то відповідно до пункту 2.1.7 договору через два робочі дні після складення цих документів і пред`явлення на підпис, грошове зобов`язання відповідача є простроченим, і з цього дня починається облік часу прострочення, який для кожного розрахункового документа визначається окремо.
Отже, з урахуванням викладеного, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 2 931,90 грн (а.с. 5) та інфляційних втрат у сумі 11 330,04 грн (а.с. 5). Вказане і є причиною виникнення спору.

ІV. Мотиви суду
1. Норми права, які застосував суд.
Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанови Верховного Суду від 03.08.2021 у справі №904/2425/20, від 27.07.2021 у справі №910/6161/20, від 27.07.2021 у справі №910/4436/19, від 29.06.2021 у справі №910/11287/16, від 18.06.2021 у справі №910/16898/19 та ін.).
Суд враховує, що рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України", яке є в силу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" джерелом права, визначено, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 §1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів ("Брумареску проти Румунії", § 61)".
Згідно частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Статтею 908 Цивільного кодексу України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України договір є підставою для виникнення зобов`язань, які згідно зі статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).
У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.
Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі №904/3546/19.
Крім того Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
У постанові Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17 викладений наступний правовий висновок: "З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).".
Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 по справі №916/2889/13, від 16.04.2019 по справам №922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі №910/1389/18, від 14.02.2019 по справі №922/1019/18, від 22.01.2019 по справі №905/305/18, від 21.05.2018 по справі №904/10198/15, від 02.03.2018 по справі №927/467/17.

2. Оцінка судом доказів та позицій сторін
17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 №132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Таким чином, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановляння законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що 09.12.2021 Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі залізниця, позивач у даній справі) та Приватним акціонерним товариством "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - власник колії, відповідач у даній справі) укладено договір № ПР/М-21-50/НЮдч про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПрАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції Грекувата регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця".
В подальшому між Акціонерним товариством "Українська залізниця" та Приватним акціонерним товариством "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, що знаходиться у публічному доступі.
Згідно з пунктом 1.1 договору про надання послуг з організації перевезень його предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги. 
Надання послуг за договором може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання / забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами (пункт 1.4 договору).
Підпунктом 2.1.4 договору передбачено обов`язок замовника сплачувати послуги перевізника та інші платежі, належні перевізнику за договором з сум внесеної передоплати за кодом платника, самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообіг, строк перебування вагону за межами України та інших послуг перевізника.
Підпунктом 2.1.7 договору передбачено обов`язок замовника у строки, розділом 4 договору, підписувати акти звіряння розрахунків, зведені відомості. Підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92, відомості плати за користування вагонами форми ГУ46, відомості плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу форми ГУ-46а. А у випадку оформлення вказаних вище документів в паперовій формі на вимогу замовника - підписувати та надавати перевізнику не пізніше двох робочих днів від дня надання такої його вимоги.
Згідно з пунктом 4.4 договору по мірі виконання перевезень та надання послуг, перевізником відображається в особовому рахунку використання замовником коштів за добу для оплати: провізних платежів за перевезення, зазначених в накладних; суми додаткових зборів та додаткових послуг за вільними тарифами; плати за використання власних вагонів перевізника за межами України, що відображається в щодобових інформаційних повідомленнях; штрафів на підставі відповідних перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами), інформаційних повідомлень, тощо; неустойки, нарахованої, згідно з додатками до договору та відображеної в інформаційному повідомленні; пені.
Відповідно до пункту 4 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999 (з наступними змінами та доповненнями), відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.
Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред`явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці. 
У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов`язаний підписати відомість із зауваженнями.
Згідно з пунктом 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 (з наступними змінами та доповненнями), облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).
Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.
Беручи до уваги обставини, встановлені рішенням суду по справі №904/479/25, які не підлягають доказуванню в силу приписів частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, на підставі акта загальної форми ГУ-23 №829 від 23.09.2024 було нараховано збір за зберігання вантажу в сумі 76 324,40 грн (без ПДВ), який включено до накопичувальної картки форми ФДУ-92 №30099024 від 23.09.2024 та плату за користування вагонами в сумі 5 962,50 грн (без ПДВ), яку включено до відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46 №27129037.
Відповідач накопичувальну картку та відомості плати за користування вагонами підписав із зауваженнями, в яких зазначив, що затримка у прийманні завантаженого маршруту за накладною №47233770 від 19.09.2024 сталася через збій в звітну добу в роботі АС “Месплан” АТ “Укрзалізниця”.
Зазначені обставини унеможливлювали списання залізницею плати за користування вагонами за вказаними відомостями. При цьому, з огляду на умови пункту 2.1.7 Договору обов`язок підписати означені відомості плати у відповідача виник після двох робочих днів від дня надання послуг, що підтверджується одним із документів, передбачених пунктом 1.4 Договору.
Оплата послуг перевізника здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати на підставі підписаних без заперечень накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами. Тобто, отримання залізницею коштів поставлене в залежність від виконання відповідачем певних дій, зокрема, підписання накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами без заперечень.
Згідно з пунктом 1.4 договору про надання послуг з організації перевезень надання послуг за цим договором може підтверджуватись, зокрема, накопичувальною карткою та відомістю плати за користування вагонами, які з боку відповідача повинні підписуватись не пізніше двох робочих днів від дня їх складення (підпункт 2.1.7 договору про надання послуг з організації перевезень).
Ненадання відповідачем згоди на списання його коштів унеможливлює отримання залізницею належних їй платежів у строк, визначений договором - не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг (складення накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами).
Таким чином, прострочення платежів починається після двох робочих днів від дня складення накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами.
Оскільки оплата за надані послуги повинна бути здійснена у строк, визначений умовами договору, відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню з дня, наступного за днем спливу такого строку.
Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Припис частини другої статті 625 Цивільного кодексу України застосовується судом за наявності порушення боржником будь-якого грошового зобов`язання. Грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати
Отже, обов`язок зі сплати 3% річних та інфляційних втрат виникає безпосередньо з Цивільного кодексу України.
Позивачем на підставі частини другої статті 625 Цивільного Кодексу України нараховано 11 330,04 грн - інфляційних втрат за загальний період січень 2025 року - вересень 2025 року та 2 931,90 грн - 3 % річних за загальний період з 01.01.2025 по 05.10.2025 включно.
При перевірці розрахунку (а.с.5) судом встановлено, що позивачем у розрахунку у графах “Всього” невірно зазначено загальні суми інфляційних втрат та 3% річних. 
Так, позивачем помилково у розрахунку інфляційних втрат у графі “Всього” помилково вказано: “3 636,77” замість вірного: “11 330,04”; у розрахунку 3% річних у графі “Всього” помилково вказано: “2256,24” замість вірного: “2 931,90”. При цьому, проміжні результати розрахунків вказано вірно, а підсумок - помилково.
Судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат за допомогою калькулятора підрахунку штрафних санкцій "Ліга. Закон" (https://ips.ligazakon.net/calculator/ff) та встановлено, що розрахунок здійснено арифметично правильно.
Твердження відповідача щодо того, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, стягнення з відповідача, як з вантажоодержувача, інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з неналежним виконанням договору перевезення (несвоєчасною сплатою плати за користування вагонами) суперечить вимогам законодавства, а саме приписам частини 2 статті 908, статті 920 Цивільного кодексу України, статті 105 Статуту залізниць України, суд оцінює критично з огляду на таке. 
Вимагати сплату суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18). 
У пункті 2.14 Роз`яснень Президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002, на який посилається відповідач у відзиві на позов, йде мова про майнові вимоги, які не підлягають стягненню з залізниці, а не вантажовласника. Відтак, вказаний пункт роз`яснень не є релевантним до спірних правовідносин та, відповідно, не може бути застосований до даного спору. 
Крім того, у пункті 36 постанови Верховного суду від 16.01.2020 у справі № 910/5827/19 сформовано висновок наступного змісту: «Колегія суддів не бере до уваги недоречні посилання скаржника в обґрунтування своїх заперечень на те, що пункт 126 Статуту залізниць нібито регулює виключно питання відповідальності залізниці за самовільне використання вагонів та не регулює позадоговірну відповідальність залізниці за завдану шкоду, оскільки зміст абзаців 1, 2 пункту 126 цього Статуту переконливо свідчить про те, що ними регулюються різні правовідносини, а їх помилкове ототожнення скаржником ґрунтується на безпідставному звуженому тлумаченні зазначених диспозитивних норм та суперечить положенням статті 1166 ЦК України та статей 224, 225 ГК України. Наведеним також спростовується твердження скаржника про те, що згідно з пунктом 114 Статуту залізниць витрати і збитки, не передбачені договором перевезення і цим Статутом, не підлягають відшкодуванню». У пункті 4.32 постанови Верховного суду від 20.02.2020 у справі № 910/313/19 сформовано висновок наступного змісту: «Твердження скаржника про те, що пункт 126 Статуту залізниць нібито регулює виключно питання відповідальності залізниці за самовільне використання вагонів та не регулює позадоговірну відповідальність залізниці за завдану шкоду є недоречними, оскільки зміст абзаців 1, 2 пункту 126 цього Статуту переконливо свідчить про те, що ними регулюються різні правовідносини, а їх помилкове ототожнення скаржником ґрунтується на безпідставному звуженому тлумаченні зазначених диспозитивних норм та суперечить положенням статті 1166 Цивільного кодексу України та статей 224, 225 Господарського кодексу України». 
Отже, відповідно до висновків Верховного Суду витрати і збитки, не передбачені договором перевезення і Статутом залізниць України, підлягають відшкодуванню. 
Таким чином, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення 3% та інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. 

V. Висновки Суду
Суди зобов`язані належно мотивувати свої рішення для забезпечення права сторін на справедливий розгляд та суспільного контролю за правосуддям. При цьому не вимагається відповідати на кожен аргумент сторін: достатньо викласти мотиви у межах конкретних обставин справи, з урахуванням характеру рішення.
На підставі встановлених судом фактичних обставин та досліджених доказів, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.
Позивач обрав належний спосіб захисту свого порушеного права відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України.
З викладеного, з огляду на наявні в матеріалах докази, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог повністю та стягнення з відповідача на користь позивача 2 931,90 грн - 3 % річних та 11 330,04 грн - інфляційних втрат.

VІ. Судові витрати
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (50066, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг; ідентифікаційний код 00190977) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) 2 931,90 грн (дві тисячі дев`ятсот тридцять одна гривня дев`яносто копійок) - 3 % річних, 11 330,04 грн (одинадцять тисяч триста тридцять гривень чотири копійки) – інфляційних втрат та 2 662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні сорок копійок) - судових витрат по сплаті судового збору.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 01.07.2026

Суддя Т.В. Іванова