Справа № 750/4442/26 	Головуючий у 1 інстанції Рощина Т. С. 	
Провадження № 33/4823/529/26 	  	
Категорія - ч. 1 ст. 173 - 2 КУпАП  	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2026 року 	місто Чернігів	

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду Гусач О.М., 
за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника адвоката Манойлика Д. В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживаючий по АДРЕСА_2 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173 - 2 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 665 грн. 60 коп. судового збору.

Як встановив суд, 08.04.2026 о 23 год. 30 хв., гр. ОСОБА_1 , за місцем свого проживання, а саме у кв. АДРЕСА_3 , вчинив стосовно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії фізичного та психологічного характеру, які полягали в стусанах, штовханнях, ляпасах, хватав за горло, ображав нецензурною лайкою, чим завдав їй фізичного болю та психологічних страждань, внаслідок чого була завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю ОСОБА_2 . Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин, постанову суду скасувати, а провадження у справі щодо нього закрити. Також просить викликати в судове засідання та допитати в якості свідка ОСОБА_3 .
Мотивує тим, що він не був присутній під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у місцевому суді, а тому був позбавлений можливості надати особисто пояснення, а саме надати документи та пояснення на спростування його винуватості, а саме надати наступні докази: заяву до ЧОПНЛ від 09.04.2026 про перебування на обліку ОСОБА_2 та відповідь від 13.04.2026 за № 20-51/475; заяву начальника ЧРУП від 09.04.2026 щодо звернень до поліції 08.04.2026 за адресом: АДРЕСА_2 та відповідь від 14.04.2026 за № 71783-2026; заяву до ЧОПНЛ від 16.04.2026 про виклик швидкої допомоги 08.04.2026 за адресом АДРЕСА_2 , здійснені ОСОБА_2 та відповідь від 21.04.2026 за № 842;заяву до КНП «Обласний центр екстреної медичної допомоги» від 24.04.2026, щодо викликів швидкої допомоги 08.04.2026 за адресом АДРЕСА_2 та відповідь за № 485 від 30.04.2026.
Також, для повного та всебічного з`ясування обставин справи, він був позбавлений можливості викликати в судове засідання свідка ОСОБА_3 , яка є матір`ю його дружини ОСОБА_2 .
Оскільки, його дружина ОСОБА_2 перебуває на обліку в психіатричній лікарні, у зв`язку з загостренням її психічної хвороби, тому поводила себе агресивно і не могла усвідомлювати події, які відбувалися того дня, що підтверджується неодноразовим хибним викликом правоохоронних органів.
Зазначає, мати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 також була присутня при зазначених подіях, намагалася її заспокоїти та неодноразово зазначала, що її донька ОСОБА_4 потребує стаціонарного лікування в психіатричній лікарні для стабілізації її психічного стану. 
Враховуючи той факт, що він позбавлений можливості здобути докази, які підтверджують обставини, які підлягають з`ясуванню та підтверджують його невинуватість у вчиненні домашнього насильства, він змушений звернутися до суду з проханням витребувати інформацію зазначену в його заявах від 09, 16 та 24 квітня2026 року з метою повного та всебічного з`ясування обставин та подій, що відбувалися 08.04.2026.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити її з викладених у ній обставин.
За змістом ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, або її захисником протягом 10 днів з дня винесення постанови.
У свою чергу, ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку апеляційного оскарження, яке належним чином мотивоване, а тому з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, строк на апеляційне оскарження необхідно поновити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника, свідка дослідивши матеріали справи, переглянувши відеозапис та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Доводи апеляційної скарги про те, що справа місцевим судом безпідставно розглянута у відсутність ОСОБА_1 є слушними. 
Згідно вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи місцевим судом.
В протоколі про адміністративне правопорушення ВАД №287277 відсутній запис про день та час розгляду справи.
У матеріалах справи наявна судова повістка адресована ОСОБА_1 , однак в справі відсутні будь-які докази того, що вказана повістка надсилалась на адресу особи що притягається до адміністративної відповідальності та чи отримував її ОСОБА_1 .
За таких обставин, посилання судді про належне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи не підтверджені матеріалами справи.
Також апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що в протоколі про адміністративне правопорушення, зазначений номер мобільного телефону ОСОБА_1 , що давало можливість суду повідомити особу про час та місце розгляду справи засобами телефонного зв`язку.
Таким чином, за відсутності доказів того, що ОСОБА_1 повідомлявся про час та місце розгляду справи, суддя, розглянула справу за його відсутності.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 не був повідомлений про час та місце розгляду місцевим судом, а справу розглянуто і притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за його відсутності, при цьому були порушені вимоги ч. 1 ст. 268 КУпАП та права особи що притягається до адміністративної відповідальності, приходжу до висновку про необхідність скасування постанови судді, та відновлення порушеного права ОСОБА_1 . 
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, вирішення справи в точній відповідності з законом.
За змістом ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто, умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у статті 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Судом першої інстанції вищевказане не було враховано, а вимоги закону при винесенні постанови, не дотримано в повному обсязі.
Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти), рідні брати і сестри.
Нормами зазначеного закону визначено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
При цьому, важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».
Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.
Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.
Обґрунтовуючи висновки про винуватість ОСОБА_1 , суд у постанові вказав, що його вина підтверджується письмовими доказами, а саме протоколом про адміністративне правопорушення, протоколом прийняття заяви, письмовими поясненнями, відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, копією термінового заборонного припису та іншими матеріалами.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Суд апеляційної інстанції безпосередньо допитав особу що притягається до адміністративної відповідальності, який категорично заперечив вчинення домашнього насильства щодо дружини, пояснивши що його дружина є особою з інвалідністю 3-ї групи внаслідок психічного захворювання. 08.04.2026 за місцем свого проживання, а саме у кв. АДРЕСА_3 , в присутності матері потерпілої, була викликана бригада екстреної медичної допомоги з метою госпіталізації дружини до психіатричної лікарні, на виконання направлення її лікаря. Однак дружина категорично відмовилась виконувати вимоги лікаря та до лікарні не поїхала. Ввечері дружина декілька разів телефонувала на лінію 102 та викликала поліцію. Жодних протиправних дій щодо дружини він не вчиняв, а вона, будучи ображеною, оговорила його.
Потерпіла ОСОБА_2 після встановлення її особи та запитань з приводу подій які мали місце 08.04.2026, самовільно покинула залу судового засідання не надавши суду жодних пояснень на підтвердження вчинення щодо неї протиправних дій з боку ОСОБА_1 . 
Апеляційним судом допитано в якості свідка ОСОБА_3 , яка пояснила суду, що потерпіла ОСОБА_2 її донька. Близько семи років донька страждає на психічний афективний розлад, у зв`язку з чим неодноразово лікувалася. Приблизно з лютого 2026 року у доньки почалось загострення хвороби у зв`язку з чим лікарем було рекомендовано стаціонарне лікування та видано відповідне направлення. 08.04.2026 вона була в кв. АДРЕСА_3 разом із донькою та її чоловіком. Обговорювали необхідність проведення лікування доньки. Викликали швидку допомогу, щоб її госпіталізувати. Однак ОСОБА_2 відмовилась їхати в лікарню та образилась. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі більше 25 років, жодного випадку застосування насильства до доньки з боку чоловіка не траплялось. Також зазначила, що в період загострення хвороби донька може залишати житло на тривалий час, здатна до симуляцій, перебільшувань, вигадування неіснуючого, порушення сприйняття реальності.
З дослідженого апеляційним судом відеозапису з нагрудних камер працівників поліції які прибули на виклик до кв. АДРЕСА_3 , постає, що 08.04.2026 приблизно за дві години до прибуття на місце наряду патрульної поліції, працівники сектору з протидії домашньому насильству, обслуговували аналогічний виклик потерпілої та не встановили ознак домашнього насильства з боку ОСОБА_1 . Жодних об`єктивних даних які б вказували на те, що ОСОБА_1 вчиняв щодо потерпілої домашнє насильство відеозапис не містить. 
Апеляційний суд, вважає, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження.
Невід`ємною складовою інкримінованого адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Крім того, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.
З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення фізичного насильства в розумінні вимог статті 173-2 КУпАП та статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Отже, враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, оскільки в його діях відсутні ознаки притаманні домашньому насильству.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому та/чи побутовому ґрунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства.
Також, слід зазначити, що відповідності до пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Згідно зі статтею 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
При цьому, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішенні питання про тягар доказування в такій категорії справ.
Водночас суд першої інстанції, визнаючи особу винною, не надав належної оцінки зазначеним доказам, а поклав в основу рішення фактично лише пояснення потерпілої викладені нею в письмових доказах, які не знайшли свого підтвердження під час безпосереднього допиту учасників події в суді апеляційної інстанції.
За таких обставин, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, як обов`язкової ознаки складу адміністративного правопорушення.
Отже, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, постанову суду скасувати та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи наведене, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення , - 

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2026 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - скасувати, а провадження у справі - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Чернігівського апеляційного суду	О. М. Гусач