Справа № 183/888/26
№ 2/183/386/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, про:
- визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , площею 59,4 м. кв, згідно з технічним паспортом від 19 жовтня 1994 року,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернулася до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (раніше – Сєвєродонецьк) Луганської області, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 25 жовтня 1994 року Житлово-комунальною конторою концерну «Луганскстрой».
06 серпня 2025 року позивач, маючи намір внести інформацію про своє право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, звернулася до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію прав р. № 68273993. Однак 23 вересня 2025 року позивач отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №80967775. Підставою для відмови стало те, що не було отримано інформації про наявність чи відсутність зареєстрованих прав, на запит державного реєстратора, у Сіверськодонецькій міській військовій адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області. 
З метою отримання необхідної інформації, 13 листопада 2025 року представником позивача до Сіверськодонецької міської військовій адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області надіслано адвокатський запит № 13/11. 17 листопада 2025 року у відповіді на згаданий запит Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області повідомила, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сіверськодонецьке БТІ (надалі – БТІ) на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, та згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, Сєвєродонецька міська територіальна громада включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, надати інформацію щодо зареєстрованих до 01 січня 2013 року прав власності, що зберігаються в архівних справах, на сьогоднішній день не вбачається за можливе.
Враховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на квартиру, позивач вимушена звернутися з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.
Постановленою суддею ухвалою від 12 лютого 2026 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Від позивача витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали, або нотаріально засвідчені копії доказів, доданих у копіях до позову у виді свідоцтва та технічного паспорту. 
31 березня 2026 року, на виконання ухвали від 12 лютого 2026 року, до суду надійшли нотаріально засвідчені копії доказів.
Постановленою судом ухвалою від 21 квітня 2026 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечив.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Суд, перевіривши доводи позовної заяви матеріалами справи, висновує таке.
З дослідженої судом, засвідченої Косаняк С. С., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, за № 638, копії свідоцтва про право власності на житло, встановлено, що 25 жовтня 1994 року Житлово-комунальною конторою концерну «Луганскстрой» видане свідоцтво про право власності на житло, згідно з яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 дійсно належить на праві власності ОСОБА_1 . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 59,40 кв. м, а відновна вартість на момент приватизації – 1039500 крб. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 25 жовтня 1994 року № 85. Зворотна сторона засвідченої нотаріусом копії свідоцтва містить: штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 з підписом посадової особи, про що здійснено запис у реєстрову книгу за № 683 12 грудня 1994 року /а.с.42/.
З дослідженої судом, засвідченої Косаняк С. С., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, за № 639, копії технічного паспорта квартири АДРЕСА_1 , складеного 19 жовтня 1994 року, вбачається підтвердження відомостей про площу квартири (загальна – 59,40 кв. м, жила – 45,0 кв. м), дійсного власника ОСОБА_1 . Технічний паспорт містить відтиск печатки Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк, підписи посадових осіб /а.с.40-41/.
Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно Паньків В. М., Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, від 23 вересня 2025 року № 80967775, при розгляді заяви від 06 серпня 2025 року за реєстраційним номером 68273993, відмовлено у проведенні реєстраційних дій. Підставою відмови вказано те, що не отримано інформації про наявність чи відсутність зареєстрованих прав на запит державного реєстратора у Сіверськодонецькій міській військовій адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області /а.с.16/.
З відмітки у копії паспорта громадянки України – позивача, серія НОМЕР_1 вбачається, що з 08 жовтня 1978 року місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.15/. 
Розпорядженням начальника Сєвєродонецької міської військової адміністрації від 19 січня 2024 року № 47ВА у місті Сєвєродонецьку вулицю Гагаріна перейменована на вулицю Богдана Хмельницького.
Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк.
Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачеві майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності.
Вирішуючи позов, суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. 
За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній на 26 лютого 1996 року передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.
У позивача наявні документи, що засвідчують її право власності (свідоцтво про право власності на житло), яке зареєстроване згідно з чинного на момент його видачі законодавства, однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивача права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивачку можливості довести своє право.
Верховний суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
На день розгляду справи територія Сєвєродонецької міської територіальної громади є окупованою. Сєвєродонецька міська територіальна громада зазначена в Переліку територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженому наказом Мінреінтеграції від 25 квітня 2022 року № 75. Вона також зазначена як тимчасово окупована територія російською федерацією у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженому наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309, який став на заміну зазначеному вище Переліку. Внаслідок викладеного відновити документ, отримати його дублікат чи засвідчену з оригіналу копію як позивач, так і суд позбавлені можливості.
Позивачем право власності набуте у 1994 році. Надані позивачем докази у виді свідоцтва про право власності на житло, технічного паспорту видані та посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1994 рік – Сєвєродонецьким БТІ, з відповідними відмітками про реєстрацію набуття права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру. Реєстрація місця проживання у спірній квартирі позивача підтверджує її доводи про набуття права власності на спірну квартиру.
Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем доведено її право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує її права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
позов ОСОБА_1 – задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею – 59,4 кв. м, житловою площею – 45,0 кв. м.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду в повному обсязі складене та підписане 17 червня 2026 року.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; 
відповідач – Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області, код в ЄДРПОУ 44083662; місцезнаходження за адресою: Луганська обл., м. Сіверськодонецьк, б-р Незалежності України, буд. 32;
третя особа – Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, код в ЄДРПОУ 26526811; місцезнаходження за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, буд. 299.

Суддя         Д. О. Парфьонов