Номер провадження: 22-ц/813/4375/26 
Справа № 494/62/25
Головуючий у першій інстанції Погорєлов І. В.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя — Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді – Назарової М.В., Коновалової В.А., 
за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-транспортна компанія"
представник позивача – Бец Наталія Андріївна
відповідач - Публічне акціонерне товариство «НАСК «ОРАНТА»
представник відповідача – Колесникова Катерина Сергіївна
відповідач – ОСОБА_1 
представник відповідача Уманська Валентина Володимирівна
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Бец Наталії Андріївни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-транспортна компанія"
на ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 04 серпня 2025 року 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-транспортна компанія" до Публічного акціонерного товариства "НАСК "ОРАНТА", ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
У С Т А Н О В И В:
Короткий виклад обставин справи 
На адресу суду, 10.07.2025 року від представника позивача адвоката Бец Н.А. надійшла письмова заява, яка була направлена до суду 09.07.2025 року, про винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат після ухвалення рішення у справі на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України, в якій останній просить стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестиційно-транспортна компанія» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 59567,20 грн. солідарно в рівних частках, а також витрати на проведення незалежної оцінки у розмірі 8000,00 грн. також солідарно в рівних частках.
Свою заяву представник обґрунтувала тим, що рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 19.06.2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-транспортна компанія» до Публічного акціонерного товариства НАСК «ОРАНТА», ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково. Стягнуто з ПАТ НАСК «Оранта» на користь ТОВ «ІТК» страхове відшкодування заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 158500,00 грн. В іншій частині позову до ПАТ НАСК «ОРАНТА» - відмовити. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІТК» матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожню-транспортної пригоди у розмірі 1801520,41 грн. Стягнуто з ПАТ НАСК «ОРАНТА» на користь ТОВ «ІТК» судовий збір у розмірі 2388,57 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІТК» судовий збір у розмірі 27010,14 грн.
Раніше, під час звернення до суду представник позивача вказувала про орієнтований розрахунок судових витрат, та відзначала на ту обставину, що докази судових витрат на професійну правничу допомогу буде надано до суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.
Короткий зміст ухвали суду
Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 04 серпня 2025 року заяву представника позивача ТОВ «Інвестиційно-транспортна компанія» адвоката Бец Наталії Андріївни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-транспортна компанія» до Публічного акціонерного товариства «НАСК «ОРАНТА», ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишено без розгляду.
Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції зазначав, що як вбачалося з позовної заяви, серед іншого представник просив, стягнути з відповідачів витрати понесені позивачем на отримання правової допомоги. Водночас, доказів, які б свідчили про понесений розмір витрат на професійну правничу допомогу позивачем та його представником не було надано до винесення рішення по справі. Зазначали, що в судовому засіданні 19.06.2025 року під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення були присутні представники сторін, відтак представник позивача Бец Н.А. була обізнана про ухвалення судового рішення по справі та про результат вирішення спору. Крім того, згідно із довідки про доставку електронного документу, про отримання документу з "Електронного суду" учасником справи документ в електронному вигляді "Рішення" від 19.06.2025 по справі № 494/62/25 була доставлена адвокату Бец Н.А. до електронного кабінету 20.06.2025 року 3:06:20. За таких обставин, кінцевим строком подачі доказів понесених судових витрат на правову допомогу по справі є 24.06.2025 (включно). З матеріалів справи вбачається, що заява представника позивача адвоката Бец Н.А. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу, яка хоч і датована 23.06.2025 року, однак була подана до суду поштовим зв`язком лише 09.07.2025 року, про що свідчить відмітка на накладній «Нова пошта». При цьому клопотання про поновлення строку через його пропуск з поважних причин, позивачем та його представником суду не заявлялося. Ураховуючи наведені обставини суд першої інстанції вважав, що заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення у даній справі підлягає залишенню без розгляду.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги адвоката Уманської В.В.
Не погодившись із вказаним рішенням адвокат Бец Наталії Андріївни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-транспортна компанія", звернулася з апеляційною скаргою та просила скасувати ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 04 серпня 2025 року та направити справу для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив,  що така ухвала суду першої інстанції була прийнята з порушенням норм процесуального права та з застосуванням до заявника надмірного формалізму, що спотворює суть фактичних обставин, які мали б були встановлені Судом, та порушує право заявника на справедливий судовий розгляд..
Зазначали, що під час подання до Іванівського районного суду Одеської області заяви про ухвалення додаткового рішення представником Позивача було надано копії всіх належних документів, що свідчать про надання скаржнику адвокатським об`єднанням "АЛГІЗ" професійної правничої допомоги в рамках справи, а тому, на думку скаржника, такі витрати підлягають стягненню в якості витрат на професійну правничу допомогу.
Вважали, що наявність лише часткової оплати, враховуючи актуальну судову практику Верховного Суду про відсутність необхідності доводити факт здійснення фактичної оплати правничої допомоги - Заявник мав обґрунтовані сподівання на справедливий судовий розгляд поданої заяви з урахуванням всіх фактичних обставин .
Зазначали, що під час судового засідання 04.08.2025 судом не було запитано жодних додаткових відомостей та доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу. Опонентом у запереченні на заяву про ухвалення додаткових витрат також не зазначено жодних аргументів, які б стосувались саме відсутності фактичної сплати заявлених витрат.
Крім того зазначали, що представником позивача було подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення 23 червня 2025 року, шляхом передачі заяви із всіма додатками кур`єрській службі доставки, що підтверджується накладною №0291522. Вважали, що ТОВ «Двадцять п`ять годин» є належним суб`єктом для відправлення документів, а тому у представника Позивача не виникло сумнівів щодо компетентності цієї кур`єрської служби.
У зв`язку з викладеним, вважали, що врахування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали саме дати подання до суду відповідної заяви, а не дати її відправки - суперечить положенням ст. 124 ЦПК України.
Щодо явки сторін.
В судовому засіданні призначеному на 26 травня 2026 року були присутні представник скаржника ОСОБА_2 та представник позивача Полюхович Н.А., надали суду свої пояснення та судове засідання було відкладено на 02.06.2026 о 09:00 год.
Сторони були сповіщені належним чином про дату, час та місце відкладеного судового засідання, клопотань про відкладення на іншу дату сторони не заявляли, що не перешкоджає апеляційному перегляду.
Позиція апеляційного суду
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Судовою колегією встановлено наступне.
Згідно з ч.3 та ч. 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Згідно з приписами п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 19.06.2025 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-транспортна компанія» до Публічного акціонерного товариства НАСК «ОРАНТА», ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково. Вирішено питання про розподіл судових витрат в частині судового збору.
З урахуванням положень ст. 265 ЦПК України, яка визначає зміст рішення суду, за загальним правилом, судові витрати розподіляються під час ухвалення рішення суду, за умови надання стороною до ухвалення такого рішення доказів понесення відповідних витрат.
Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.2 ст.133 ЦПК України).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. (ч.2 ст.137 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ч. 1 ст. 120 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
З позовної заяви вбачалось, що серед іншого представник просив, стягнути з відповідачів витрати понесені позивачем на отримання правової допомоги. Водночас, доказів, які б свідчили про понесений розмір витрат на професійну правничу допомогу позивачем та його представником не було надано до винесення рішення по справі.
Суд першої інстанції зазначав, що в судовому засіданні 19.06.2025 року під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення були присутні представники сторін, відтак представник позивача Бец Н.А. була обізнана про ухвалення судового рішення по справі та про результат вирішення спору.
Крім того, згідно із довідки про доставку електронного документу, про отримання документу з "Електронного суду" учасником справи документ в електронному вигляді "Рішення" від 19.06.2025 по справі № 494/62/25 була доставлена адвокату Бец Н.А. до електронного кабінету 20.06.2025 року 3:06:20.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).
За таких обставин, кінцевим строком подачі доказів понесених судових витрат на правову допомогу по справі є 24.06.2025 (включно).
З матеріалів справи вбачається, що заява представника позивача адвоката Бец Н.А. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу, яка хоч і датована 23.06.2025 року, однак була подана до суду поштовим зв`язком лише 09.07.2025 року, про що свідчить відмітка на накладній «Нова пошта» (т.2 а.с.19).
Таким чином, хоч представником позивача було дотримано вимог ст.134 ЦПК України, однак саме докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу подані суду з пропуском строку, визначеного ч.8 ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вище вказувалося відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
При цьому клопотання про поновлення строку через його пропуск з поважних причин, позивачем та його представником суду першої інстанції не було заявлено.
Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у ст.6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ашінгдейн проти Великої Британії", рішення від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України").
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Зі змісту абзацу 3 ч. 8 ст. 141 ЦПК України у разі неподання стороною доказів на підтвердження понесених судових витрат протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Ураховуючи наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення у даній справі підлягає залишенню без розгляду.
Дослідивши мотиви з яких виходив суд першої інстанції, судова колегія вважає , що суд першої інстанції прийшов до вірних висновків, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги, що така ухвала суду першої інстанції була прийнята з порушенням норм процесуального права та з застосуванням до заявника надмірного формалізму та порушує право заявника на справедливий судовий розгляд, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
В своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на справедливий розгляд судом, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду (рішення у справі «Рябих проти Росії»). Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.
Суд першої інстанції зазначав, що в судовому засіданні 19.06.2025 року під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення були присутні представники сторін, відтак представник позивача Бец Н.А. була обізнана про ухвалення судового рішення по справі та про результат вирішення спору.
Крім того, згідно із довідки про доставку електронного документу, про отримання документу з "Електронного суду" учасником справи документ в електронному вигляді "Рішення" від 19.06.2025 по справі № 494/62/25 була доставлена адвокату Бец Н.А. до електронного кабінету 20.06.2025 року 3:06:20.
За таких обставин, кінцевим строком подачі доказів понесених судових витрат на правову допомогу по справі є 24.06.2025 (включно).
З матеріалів справи вбачається, що заява представника позивача адвоката Бец Н.А. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу, яка хоч і датована 23.06.2025 року, однак була подана до суду поштовим зв`язком лише 09.07.2025 року, про що свідчить відмітка на накладній «Нова пошта» (т.2 а.с.19).
Скаржником не було спростовано належним чином встановлених судом першої інстанції обставин, а тому з огляду на вищенаведені норми діючого законодавства на практики ЄСПЛ такі доводи слід залишити без задоволення.
Доводи апеляційної скарги, що під час подання до Іванівського районного суду Одеської області заяви про ухвалення додаткового рішення представником Позивача було надано копії всіх належних документів, що свідчать про надання скаржнику адвокатським об`єднанням "АЛГІЗ" професійної правничої допомоги в рамках справи, апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними з огляду на те, що доказів, які б свідчили про понесений розмір витрат на професійну правничу допомогу позивачем та його представником не було надано до винесення рішення по справі та у встановлений строк після ухвалення рішення, а тому зазначені мотиви не впливають на суть прийтяного судового рішення.
Щодо доводів, що наявність лише часткової оплати, враховуючи актуальну судову практику Верховного Суду про відсутність необхідності доводити факт здійснення фактичної оплати правничої допомоги, судова колегія вважає не слушними, так як виходячи з досліджених матеріалів справи встановлено відсутність надання й часткової оплати за надання правової допомоги, ні у додатках до позовної заяви таких квитанцій не встановлено, ні під час всього провадження в суді першої інстанції до ухвалення рішення у справі таких доказів не встановлено, а тому такі доводи задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги, що під час судового засідання 04.08.2025 судом не було запитано жодних додаткових відомостей та доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, опонентом у запереченні на заяву про ухвалення додаткових витрат також не зазначено жодних аргументів, які б стосувались саме відсутності фактичної сплати заявлених витрат, апеляційний суд вважає, що керуючись загальними засадами ЦПК України, як «змагальність судового процесу», «диспозитивність», суд першої інстанції не мав бути ініціатором з цього питання, так як сторона позивача повинна доводити факт відшкодування витрат на правничу допомогу та виступати ініціатором з цього питання, а не перекладити таке на суд чи іншу сторону, а тому стороною позивача за такої можливості не було реалізовано свого права, що не є підставою для скасування вказаної ухвали.
Стосовно доводів апеляційної скарги, що представником позивача було подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення 23 червня 2025 року, шляхом передачі заяви із всіма додатками кур`єрській службі доставки, що підтверджується накладною №0291522 за допомогою ТОВ «Двадцять п`ять годин», судова колегія вважає такі доводи не спроможними, адже в матеріалах справи відсутні зазначені скаржником докази, а наявні лише докази надсилання такої заяви за допомогою сервісу «Нової пошти», 09.07.2025 року, про що свідчить відмітка на накладній (т.2 а.с.19).
Узагальнюючі доводи апеляційної скарги, що врахування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали саме дати подання до суду відповідної заяви, а не дати її відправки - суперечить положенням ст. 124 ЦПК України, судова колегія вважає безпідставним та таким, що за результатом апеляційного перегляду не віднайшло свого обґрунтування належними та допустимими доказами, яке б спростувало вірне прийняте судом першої інстанції рішення, стосовно залишення без розгляду ухвалення додаткового рішення у даній справі.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
Інших доводів скаржником не наведено, а тому апеляційний суд позбавлений можливості задовольнити апеляційну скаргу. 
Обставини, на які посилаються скаржники в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. 263 ЦПК України вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу адвоката Бец Наталії Андріївни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-транспортна компанія" - залишити без задоволення.
Ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 04 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя  В.В. Кострицький

Судді  М.В. Назарова

В.А. Коновалова