ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2026 Справа № 917/350/26 

Суддя Семчук О.С., розглянувши матеріали справи
за позовною заявою Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, вул. Петра Болбочана, 8А, м. Київ, Київська область, 01104
в інтересах держави в особі 1. Головного управління Національної гвардії України, вул. Святослава Хороброго, 9А, м. Київ, Київська область, 03151
2. Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангардком", вул. Польова, 11, с. Окіп, Лубенський район, Полтавська область, 37511 
про стягнення коштів, 
без виклику учасників,
ВСТАНОВИВ:

Київська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону звернулась до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Національної гвардії України та Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангардком" про стягнення 58 330,80 грн пені та 61 866,00 грн штрафу за Договором № 180/ВОЗ-2025 від 25.04.2025.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 917/350/26 розподілено судді Семчук О.С.
Ухвалою суду від 12.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі від 12.03.2026 була надіслана відповідачу в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету 12.03.2026 об 18:49, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 75).
07.04.2026 прокурором подано заяву, в якій повідомлено суд, що з 26.03.2026 змінилась юридична адреса Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангардком": вул. Новопирогівська, 62А, м. Київ, 03045. У зв`язку з чим прокурором було направлено копію позовної заяви з додатками на нову адресу відповідача (а.с. 78-79). 
Судом встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангардком" станом на момент прийняття рішення у справі є: вул. Новопирогівська, 62А, м. Київ, 03045, код 45358873.
Зміна адреси відбулась після прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.
При цьому, суд зазначає, що частиною 2 статті 31 ГПК України визначено, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.
Головним управлінням Національної гвардії України подано додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що Головне управління Національної гвардії України не є стороною Договору поставки № 180/ВОЗ-2025 від 25.04.2025, проте не має заперечень стосовно вжиття Київською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону за наявності відповідних підстав та в установленому законодавством порядку заходів щодо захисту інтересів держави шляхом пред`явленого до господарського суду позову в інтересах Головного управління НГУ та військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (вх. № 5255 від 20.04.2026).
Станом на час прийняття рішення інші заяви чи клопотання від учасників справи до суду не надходили.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (позивач 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авангардком" (відповідач) укладено договiр на поставку товару № 180/ВОЗ-2025 вiд 25.04.2025 (далi - Договiр). В порушення умов договору товар було поставлено з порушенням строків. У зв`язку з чим, до відповідача застосовано санкції, передбачені умовами договору, а саме: пеню в розмірі 0,1 % вартості товару (поставку якого прострочено) та штрафу в розмірі 7 % вартості непоставленого товару за прострочення поставки понад 30 днів.
Відповідач належним чином був повідомлений судом про розгляд справи. Своїм правом на подання відзиву у визначений судом строк не скористався.
За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами, з огляду на приписи частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.
Щодо представництва прокурора.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 131-1 Конституції України прокуратура здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до частин 3, 4 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Отже, реалізація прокурором права на подання позовної заяви потребує обґрунтування, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначених законом підстав для звернення до суду прокурора, а також органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах або посилання на його відсутність.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), частиною першої якої передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною третьою статті 23 Закону № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Зі змісту частини третьої статті 23 Закону № 1697-VII слідує, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
Перший випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий – відсутність такого органу. Проте підстави представництва інтересів держави прокуратурою в цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту інтересів держави або здійснює їх неналежно. Таке нездійснення захисту полягає в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень: він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їхнього захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, що перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. 
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, що викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року по справі № 826/13768/16. 
Статтею 1 Закону України "Про Національну гвардію України" визначено, що Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.
До складу Національної гвардії України входять: 1) головний орган військового управління Національної гвардії України; 2) оперативно-територіальні об`єднання Національної гвардії України; 3) з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, заклади охорони здоров`я та установи, що не входять до складу оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України. (стаття 5 Закону України "Про Національну гвардію України" ).
Відповідно до пункту 1 Положення про головний орган військового управління Національної гвардії України, затвердженого Указом Президента України № 346/2014 від 28.03.2014 (далі - Положення), Головним органом військового управління Національної гвардії України (далі - головний орган військового управління НГУ) є Головне управління Національної гвардії України.
Згідно статті 23 Закону України "Про Національну гвардію України" матеріально-технічне забезпечення органів військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України, з`єднань, військових частин і підрозділів, вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я, установ Національної гвардії України здійснюється головним органом військового управління Національної гвардії України та іншими органами виконавчої влади через відповідні військові частини Національної гвардії України в межах коштів, передбачених на зазначені цілі.
У підпункті 19 пункту 4 Положення унормовано, що Головний орган військового управління НГУ відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює через органи і підрозділи Національної гвардії України забезпечення Національної гвардії України, матеріально-технічне забезпечення територіальних управлінь НГУ, з`єднань, військових частин і підрозділів, вищих навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, установ та закладів Національної гвардії України, закупівлю, накопичення й ефективне використання військового майна та інших матеріально-технічних ресурсів, забезпечує їх експлуатацію, ремонт і зберігання, здійснює контроль у цій сфері.
Головне управління Національної гвардії України та військова частина НГУ за своєю організаційно-правовою формою є державними установами.
Особливості формування та використання бюджету державною установою (бюджетною установою) визначені Бюджетним кодексом України.
Головне управління Національної гвардії України та військова частина НГУ є учасниками бюджетного процесу, а саме розпорядниками бюджетних коштів за відповідними бюджетними призначеннями та асигнуваннями, тобто суб`єктами, які розпоряджаються бюджетними коштами. Вказане свідчить про виконання ними публічно-владних управлінських функцій, в тому числі на виконання делегованих повноважень як суб`єкта владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи, Договір № 180/ВОЗ-2025 від 25.04.2025 укладено між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авангардком" на підставі якого, заявлено вимоги до останнього.
Прокурор у позові зазначає, що Головним управлінням Національної гвардії України та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України не вжито заходів по стягненню з відповідача штрафу та пені за неналежне виконання умов Договору № 180/ВОЗ-2025 від 25.04.2025, що негативно впливає на стан військових підрозділів, що безпосередньо є шкодою інтересам держави. Необхідність захисту інтересів держави обґрунтовується потребою у ефективному використанні коштів держави, у тому числі стягнення грошових коштів через недотримання умов контракту.
У свою чергу в разі наявності порушень державних інтересів у сфері використання державною установою бюджетних коштів прокурор може звернутись до суду з позовом в інтересах держави в особі такого органу, який створено не для отримання прибутку, а для виконання важливих функцій, визначених спеціальним законом, як-то: захист конституційного ладу України, цілісності її території від спроб зміни їх насильницьким шляхом, участь у здійсненні заходів правового режиму воєнного стану, участь у виконанні завдань територіальної оборони; оборона важливих державних об`єктів, спеціальних вантажів, переліки яких визначаються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, центральних баз матеріально-технічного забезпечення Міністерства внутрішніх справ України тощо та безпосередньо здійснює розпоряджання та використання бюджетними коштами.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзац 3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
До позовної заяви додано повідомлення вих. № 890 вих-26 від 30.01.2026, яким прокурором попередньо інформовано позивачів про необхідність вжиття заходів представницького характеру та звернення до суду з позовом щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангардком" пені та штрафу за Договором № 180/ВОЗ-2025 від 25.04.2025 (а.с. 51-55).
У своїх відповідях на вказане повідомлення, позивачі сповістили прокурора про відсутність заперечень проти представництва інтересів держави в суді та подання позову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангардком" пені та штрафу за Договором № 180/ВОЗ-2025 від 25.04.2025 (а.с. 50, 56-57).
23.02.2026 за вих. № 1368 вих-26 керівником Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону надіслано Головному управлінню Національної гвардії України та Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України повідомлення про пред`явлення в інтересах держави в їх особі позову до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангардком" пені та штрафу за Договором № 180/ВОЗ-2025 від 25.04.2025 (а.с. 58).
Неналежне виконання зобов`язань за державними контрактами (договорами), укладеними з Національною гвардією України в особі військових частин, впливає на рівень їх матеріально-технічного забезпечення, внаслідок чого порушуються інтереси держави щодо забезпечення конституційних основ України. В цьому випадку, відповідачем зірвано реалізацію замовлення для потреб оборони, в результаті чого до підрозділів Національної гвардії України несвоєчасно надійшов замовлений товар у період дії правового режиму воєнного стану.
З огляду на вищевказане, прокурор правомірно пред`явив позов.
Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.
25.04.2025 між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (позивач 2, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авангардком" (відповідач, Постачальник) було укладено договiр на поставку товару № 180/ВОЗ-2025 (далi - Договiр, а.с. 18-35).
Вiдповiдно до пункту 1.1. роздiлу 1. Договору «Предмет Договору» Постачальник зобов`язується поставити Замовнику якiснi товари, зазначенi у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1), а Замовник - прийняти i оплатити такi товари.
Пунктом 1.2. роздiлу 1. Договору «Предмет Договору» визначено, що найменування та кiлькiсть товару зазначена в Додатку № 1 до цього Договору. Код ДК 021:2015:15330000-0 Обробленi фрукти та овочi (далi - Товар). 
Додатком № 1 до Договору (Специфiкацiї, а.с. 56) передбачено, що найменування товару (асортимент): консерви овочевi «Квасоля консервована в томатному соусі з овочами».
Пунктом 4.1. роздiлу 4 Договору «Ціна Договору» визначено, що його цiна складає 883 800,00 грн, у тому числi податок на додану вартiсть (далi по тексту - ПДВ) 20% - 147 300,00 грн.
Пунктом 6.1. роздiлу 6 Договору «Поставка Товару» сторони узгодили, що дата та мiсце поставки Товару зазначається у письмовiй заявцi Замовника, яка вручається пiд особистий пiдпис Постачальнику (представнику Постачальника). У заявцi зазначається найменування Товару, мiсце поставки Товару, кiлькiсть Товару та iнша необхiдна iнформацiя для поставки Товару.
Пунктом 6.7. роздiлу 6 Договору «Поставка Товару» визначено, що право власностi на Товар переходить вiд Постачальника до Замовника (товароодержувача) пiсля прийняття Товару на склад Позивача (товароодержувача), факт чого засвідчується пiдписами уповноважених на це осiб Постачальника та Замовника (товароодержувача) на вiдповiднiй видатковiй накладнiй. Датою прийняття Товару Замовником (товароодержувачем) вважається дата, вказана уповноваженою особою Постачальника (товароодержувача) на видатковiй накладнiй.
Пiдпунктом 7.3.1. пункту 7.3. роздiлу 7 Договору «Права та обов`язки сторін» визначено, що Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку Товару у строки та на умовах, передбачених Договором.
Згідно пункту 8.3. роздiлу 8 Договору «Відповідальність сторін» сторони узгодили, що за порушення строку поставки товару, зазначеного у письмовiй заявцi Замовника, Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмiрi 0,1 % вартостi Товару, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днiв додатково стягується штраф у розмiрi 7 % вартостi непоставленого Товару. У випадку порушення строку поставки понад 30 календарних днiв Заявник має право в односторонньому порядку вiдмовитися вiд цього Договору в повному обсязi.
Вiдповiдно до умов Договору 01.05.2025 уповноважений представник вiдповiдача під підпис отримав заявку вiд 01.05.2025 № 78/1/10-1670-2025 про необхiднiсть поставки Товару у визначений у заявцi строк - 15.05.2025 у кiлькостi 5 000 кг. в/ч НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 та 5 000 кг. в/ч НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 (а.с. 40).
З доданих до позовної заяви видаткових накладних вбачається, що відповідач, порушуючи умови Договору, Товар визначений заявкою позивача поставив: 
- 5 000 кг. Товару, строк поставки до 15.05.2025, поставлений 21.07.2025 (порушення строку поставки на 66 днів; видаткова накладна № АД_000203\3078 від 21.07.2025 на загальну суму 441 900,00 грн, складена Постачальником, а.с. 41);
- 5 000 кг. Товару, строк поставки до 15.05.2025, поставлений 21.07.2025 (порушення строку поставки на 66 днів; видаткова накладна № АД_000204\3018 від 21.07.2025 на загальну суму 441 900,00 грн, складена Постачальником, а.с. 42).
З огляду на порушення відповідачем строків поставки Товару, прокурор звернувся до суду з цим позовом про стягнення 58 330,80 грн пені за період з 16.05.2025 по 20.07.2025 та 61 866,00 грн штрафу.
З метою досудового врегулювання спору позивачем 2 було направлено на адресу відповідача претензію № 78/1/5/1-5757-2025 від 12.11.2025 (а.с. 25) з вимогою сплатити пеню та штраф, однак відповіді на неї не отримав.
Докази відповідача в спростування вимог позивача в матеріалах справи відсутні.
При розгляді справи по суті судом враховано наступне.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до змісту частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до норм статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, Товар був поставлений останнім 21.07.2025 з порушення строку поставки на 66 днiв (видаткові накладні а.с. 41, 42).
При цьому, заявкою № 78/1/10-1670-2025 від 01.05.2025 визначено дату поставки - 15.05.2025.
З урахуванням терміну поставки товару та фактичного виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару, судом з`ясовано, що відповідачем було допущено прострочення виконання зобов`язання.
Відповідальність за порушення строків поставки товарів передбачена пунктом 8.3. Договору, а саме у вигляді пені в розмiрi 0,1 % вартостi Товару, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення та 7% штрафу за прострочення поставки понад 30 календарних днiв.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19.
Прокурор нарахував до стягнення з відповідача 58 330,80 грн пені за період з 16.05.2025 по 20.07.2025 та 61 866,00 грн штрафу.
Перевіривши наведені прокурором розрахунки штрафу та пені, суд дійшов висновку щодо їх обґрунтованості, з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Оскільки умовами Договору (пункт 8.3.) визначено, що за порушення строку поставки товару Постачальник сплачує пеню та штраф Замовнику, то відповідно, заявлені до стягнення суми слід стягнути на користь саме Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (Замовника), як сторони Договору.
Судом не встановлено обставин, які б звільняли відповідача від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за договором.
Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивність, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є одними з основних засад судочинства, закріпленими у статті 124 Конституції України, статтях 2, 7, 13, 14 ГПК України.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 74 ГПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Як вже зазначалось, відповідач не скористався правом на подачу відзиву на позовну заяву, доказів в спростування зазначеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень суду не надав.
Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані і не заперечуються, а тому підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі.
Керуючись статтями 76-80, 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангардком" (вул. Новопирогівська, 62А, м. Київ, 03045, код ЄДРПОУ 45358873) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) 58 330,80 грн пені та 61 866,00 грн штрафу.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангардком" (вул. Новопирогівська, 62А, м. Київ, 03045, код ЄДРПОУ 45358873) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону (код ЄДРПОУ 38347014, UA478201720343140002000082966, МФО 820172 в ДКСУ м. Київ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3328,00 грн.
Після набрання рішенням законної сили видати накази.
4. Рішення надіслати учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частина 1, 2 статті 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (статті 256, 257 ГПК України).

Суддя Олена СЕМЧУК