Справа № 493/654/26 
Провадження № 2/493/706/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року    м. Балта Одеської області
Балтський районний суд Одеської області в складі:
ГОЛОВУЮЧОГО-СУДДІ ТІТОВОЇ Т.П.
ЗА УЧАСТЮ СЕКРЕТАРЯ СИРОТА О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Балті цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Балтської міської ради Подільського району Одеської області про тлумачення заповіту,

В С Т А Н О В И В:

03 квітня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Балтського районного суду Одеської області з позовом до Балтської міської ради Подільського району Одеської області про тлумачення заповіту.
Ухвалами судді від 03.04.2026 року провадження по даній цивільній справі відкрите, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та витребувано докази.
Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 23.04.2026 року закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2 мав право на земельну частку (пай), розміром 5,34 умовних кадастрових гектарів згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ОД-03 № 0098898 по КСП ім. Гагаріна,яка розташована на території Бендзарівської сільської ради Подільського (колишнього Балтського) району Одеської області, виданого на його ім`я на підставі розпорядження Балтської РДА Одеської області від 30.04.1996 року № 224, про що в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Гагарінає запис № 313 від 02.07.1996 року.
26 січня 1999 року ОСОБА_2 склав на користь позивача заповіт, посвідчений Бендзарівською сільською радою Балтського району Одеської області, реєстр № 8 яким заповів йому сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД-03 № 0098898, який виданий 30 квітня 1996 року.
09.10.2003 року ОСОБА_2 на підставі вищевказаного сертифікату, згідно розпорядження Балтської РДА Одеської області від 20.05.2002 року № 95/А-2002 отримав у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,48 га, кадастровий номер 5120681100:01:001:0124, розташовану на території Бендзарівської сільської ради Подільського (колишнього Балтського) району Одеської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ОД № 032947.
Однак у зв`язку з юридичною неусвідомленістю ОСОБА_2 змін до заповіту не вніс, оскільки вважав, що його остання воля буде зрозуміла, адже заповідана ним земельна ділянка не змінилась, а змінився лише документ, який посвідчує право на неї. Крім того, заповіт не було відмінено.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Позивач як спадкоємець за заповітом прийняв його спадщину, так як подав до приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Сушко Т.В. заяву про прийняття спадщини, в результаті чого нотаріусом було заведено спадкову справу № 10/2026.
Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач не може, оскільки в заповіті вказано, що спадкодавець заповідає йому належний йому сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД-03 № 0098898, а не відповідну земельну ділянку згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ОД № 032947, виділену йому в натурі на місцевості на підставі вищевказаного сертифікату. Тому нотаріус рекомендував звернутися до суду.
Інших спадкоємців які б претендували на спадщину ОСОБА_2 , у тому числі, які мають право на обов`язкову частку у спадщині немає.
Посилаючись на викладене, позивач просить суд ухвалити рішення про тлумачення змісту заповіту, складеного 26січня 1999 року  ОСОБА_2 на користь позивача, як такий, що виражена воля спадкодавця дає позивачу право на спадкування на належну ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,48 га, кадастровий номер 5120681100:01:001:0124, розташовану на території Бендзарівської сільської ради Балтського району Одеської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 032947, який  ОСОБА_2 отримав на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-03 № 00988981, оскільки в позасудовому порядку дане питання вирішити не можливо. 
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності його довірителя  ОСОБА_1 , в якій зазначив, що позов повністю підтримує.
Представник відповідача Балтської міської ради в судові засідання не з`явився. Від відповідача до суду надійшло клопотання, в якому Балтська міська рада зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу відповідно до вимог чинного законодавства та за відсутності її представника.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судові засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ОД № 032947 від 09.10.2003 року ОСОБА_2 , на підставі розпорядження Балтської РДА Одеської області від 20.05.2002 року № 95/А-2002, є власником земельної ділянки, площею 3,48 га, яка розташована на території Бендзарівської сільської ради Балтського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що також вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав № 324288070 від 28.02.2023 року.
З копії заповіту складеного 26січня 1999 року та посвідченого Бендзарівською сільською радою Балтського району Одеської області, реєстр № 8 вбачається, що ОСОБА_2 , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належний йому сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД-03 № 0098898 від 30 квітня 1996 року заповів позивачу ОСОБА_1 .
Спадкодавець ОСОБА_2 помер 30 серпня 2025 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 02.09.2025 року, актовий запис № 424.
З копії розпорядження № 95/А-2002 від 20.05.2002 року «Про передачу громадянам у приватну власність земельних часток (паїв) та Витягу до даного розпорядження вбачається, що в списках громадян, що мають право на одержання земельної частки (паю) в натурі на території Бендзарівської сільської ради Балтського району Одеської області, під номером 20 значиться ОСОБА_2 загальна площа ріллі 3,48 га, номер земельної ділянки 21.
З копії акту про передачу та прийом земельної частки (паю) в натурі від 14.02.2003 року вбачається, що ОСОБА_2 передано земельну ділянку в натурі із земель колективної власності колишнього КСП ім. Гагаріна у розмірі 3,48 га.
На виконання ухвали суду про витребування доказів приватний нотаріус Подільського районного нотаріального округу Одеської області Сушко Т.В. надіслав на адресу суду копію спадкової справи № 10/2026 до майна ОСОБА_2  померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матеріалів якої вбачається, що позивач прийняв спадщину за заповітом ОСОБА_2 , подавши до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини.
Письмовим повідомленням приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Сушко Т.В. від 20.03.2026 року вих. № 222/02-14 позивачу повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, не має можливості, оскільки з наданого заповіту та державного акту на право власності на земельну ділянку неможливо встановити тотожність спадкового майна.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Ч. 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
В розумінні ст. ст. 1268, 1269 ЦК України прийняття спадщини допускається або через подання заяви про її прийняття у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини або внаслідок проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини.
Ч. 2 ст. 1256 ЦК України передбачено, що у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 цього Кодексу.
Так, ст. 213 ЦК України визначено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими ч. 3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.
Отже, аналізуючи зміст ст. 213 ЦК України, тлумачення заповіту здійснюється з метою визначення справжньої волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання у спадкоємців, має суперечливий характер, у зв`язку з чим необхідно уточнити його зміст.
Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 , складаючи заповіт, самостійно та вільно виявив волю щодо настання реальних наслідків вчиненого ним правочину, а саме, що в разі його смерті саме позивач має право на спадкування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала заповідачу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 213, 1216-1218, 1221, 1223, 1233, 1256 ЦК України, ст. ст. 12, 76, 81, 89, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву  ОСОБА_1 до Балтської міської ради Подільського району Одеської області про тлумачення заповіту – задовольнити.
Тлумачити зміст заповіту, складеного ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 , посвідченого 26 січня 1999 року Бендзарівською сільською радою Балтського району Одеської області, реєстр за № 8, як такий, в якому виражена воля спадкодавця дає ОСОБА_1 право на спадкування на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,48 га, кадастровий номер 5120681100:01:001:0124, розташовану на території Бендзарівської сільської ради Балтського району Одеської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 032947, який  ОСОБА_2 отримав на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-03 № 0098898.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Повний текст рішення суду складений 30.04.2026 року.

СУДДЯ