Провадження №2/748/948/26
Єдиний унікальний № 748/2085/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року	м. Чернігів	

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючої - судді: Майбороди С.М.,
з участю секретаря судового засідання Пасько К.П., 
представника відповідача- адвоката Донченко К.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, 

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Фінпром Маркет» звернулось до суду з позовом, у якому просили стягнути з відповідача ОСОБА_1 на товариства заборгованість за Договором позики № 1665324 від 27 березня 2021 року у розмірі 35 239 грн 80 коп., 3 500 грн. витрат на правничу допомогу та судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. Позовні вимоги мотивує тим, що 27 березня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 1665324, за умовами якого відповідач отримав позику у розмірі 12000 грн. 00 коп. на 20 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% на день. Позикодавець свої зобов`язання за договором виконав, перерахувавши на картковий рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти у розмірі 12000 грн. 26.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» було укладено договір факторингу № 2610, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі і до відповідача за вказаним вище договором позики. 03.04.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» було укладено договір факторингу № 030423-ФК, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики 1665324 від 27.03.2021 року. Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 року ТОВ ТОВ «Фінпром Маркет» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 35 239 грн. 80 коп., з яких: 12000 грн. 00 коп. заборгованість за основною сумою боргу, 23239 грн. 80 коп. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсоткам. Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Оскільки відповідачем взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами не виконані, сума боргу підлягає примусовому стягненню.
Заочним рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2025 року позов було задоволено. 
Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 березня 2026 заочне рішення суду від 27 листопада 2025 року було скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
20.03.2026 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що у договорі позики встановлено строк позики 20 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями». Однак, долучені до позовної заяви докази не містять підтверджень, що саме надані Позивачем Правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні договору позичальнику та який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору. Відповідач вважає, що Позивачем не доведено, що відповідач ініціював продовження строку користування позикою чи зміну дати погашення позики, або що сторони домовлялися про продовження строку позики понад передбачений п. 2.2 Договору, тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту. Правила надання грошових коштів, які долучені до матеріалів справи, не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину договору позики, укладеного між сторонами від 27.03.2021 року шляхом підписання договору позики разовим ідентифікатором. Окрім того, зазначає, що відповідачем частково було сплачено заборгованість, що позивачем не враховано при розрахунку суми заборгованості. Також, вважає, що позивачем пропущено строки позовної давності та просить їх застосувати. 
Заявою від 23.03.2026 представник позивача просить відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, оскільки такі витрати є завищеними та неспівмірними зі складністю справи, не вимагають у адвоката значних затрат часу. 
24.03.2026 представником позивача подано відповідь на відзив, якою остання наполягала на задоволенні позову, зазначила, що відповідач ознайомилась з договором позики та правилами надання грошових коштів, проценти були нараховані згідно узгоджених сторонами умовами. Крім того, платежі, здійснені Відповідачем на користь первинного кредитора, були враховані Позивачем у повному обсязі та виключені з позовних вимог. Зазначені оплати не входять до складу заявленої до стягнення заборгованості, що підтверджується наданим суду розрахунком. Таким чином, твердження представника Відповідача про неврахування здійснених платежів є безпідставними та такими, що не відповідають матеріалам справи. У період з 02 квітня 2020 року по 04 вересня 2025 року строки позовної давності були зупинені, позивач звернувся із позовної заявою до суду 20.06.2025 року, відтак вдень звернення до суду – строки позовної давності Позивачем не порушені. Відповідачем/представником відповідача – доказів на підтвердження або спростування позовних вимог позивача до відзиву долучено не було (контррозрахунок, тощо), а тому відзив ґрунтується на припущеннях та зводиться до незгоди з доказами Позивача та їх оцінки.
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, просила розгляд справи здійснювати за її відсутності.
Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, зазначені у відзивсі на позов.
Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку.
Судом встановлено, що 27.03.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 1665324, за умовами якого відповідач отримала позику у розмірі 12000 грн. 00 коп. на строк 20 днів.
Сторонами вказаного кредитного договору було погоджено процентну ставку за кредитом у розмірі 1,99% на день, при цьому за понадстрокове користування позикою сторони погодили сплату відсотків у розмірі 2,7 за кожен день (пункт 2 а.с.14 зворот).
Відповідно до п. 8 договору, Позичальник несе повну відповідальність перед Позикодавцем за повернення Позики, сплату Процентів та належне виконання зобов`язань за цим Договором усім своїм майном. Сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, передбачену положеннями цього Договору, Правил та чинного законодавства.
Вказаний договір позики укладений у вигляді електронного документа, підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису fODI7Vh8Hz).
Перерахування суми кредиту ОСОБА_1 на платіжну картку № НОМЕР_1 у розмірі 12000 грн., підтверджується копією платіжної інструкції (а.с. 12). 
За повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» від 28.07.2025, платіжна картка № НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та 27.03.2021 на картку було зараховано платіж в розмірі 12000грн. 
За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
26 жовтня 2021 року між Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» було укладено договір факторингу № 2610 (а.с.28-32), за умовами якого до останнього перейшло право вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі і до відповідача за вказаним вище договором позики.
Згідно реєстру прав вимог № 2 від 26.10.2021 до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» перейшло право вимоги в тому числі і до ОСОБА_1 в сумі 35412,60 грн (а.с. 36-37).
03 квітня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» було укладено договір факторингу № 030423-ФК, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики 1665324 від 27.03.2021року (а.с. 39-43, 48-49).
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У договорах про надання фінансового кредиту, укладених з відповідачем, сторонами погоджено всі його істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування позикою, розмір і типи процентних ставок.
Відступлення права вимоги підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу, який містить інформацію про відповідача (його прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, номер договору, суму заборгованості), актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу.
Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінпром Маркет» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 35239 грн 80 коп., з яких: 12000 грн 00 коп. заборгованість за основною сумою позики; 23239 грн 80 коп. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсоткам.
Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.
Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати вимоги проти нового кредитора у зобов`язанні, заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.
Відповідно до ч.1ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому.
Відповідно дост.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Відповідно до ч.1ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.
Частина 1 ст.599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 35 239 грн 80 коп. та складається із заборгованості по тілу позики у розмірі 12000 грн 00 коп., заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами у розмірі 23239,80 грн. (а.с.6-8).
Стосовно нарахування процентів за кредитним договором, суд зазначає наступне.
В межах строку кредитування – 20 днів, відповідачу проценти нараховувалися за ставкою 1,99% в день, що вбачається з наданого суду розрахунку. 
Разом з тим, позивачем також проценти нараховувалися і поза межами строку кредитування, що також вбачається з наданого розрахунку.
Як вказано вище, договором кредитування визначено строк кредитування, який становить 20 днів. Згідно п. 4.2 договору, Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ (надалі “Правила“), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення Позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі.
Разом з тим, надані прозивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, у договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (пункти 53, 54), від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).
Отже, нарахування процентів поза межами строку кредитування не є правомірним, відповідно, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Отже, з відповідача на користь позивача повинні бути стягнені: 12 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 776 грн заборгованості за процентами (розраховано на 20 днів за ставкою 1,99% в день) за період з 27.03.по 16.04 2021. Отже загальна сума заборгованості становила 16 776 грн. З наданого розрахунку слідує, що відповідач у 2021 році сплатила на користь ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 3028,20 грн. Таким чином, сума боргу підлягає зменшенню на суму сплачених грошових коштів на погашення кредиту та становить 13 747,80 грн. (16 776 – 3028,20)
Разом з тим, встановлено, що в ході виконання рішення суду на користь позивача була стягнута сума 6 562,30 грн. При цьому позивач не заявляв про зменшення позовних вимог з урахуванням сплаченої суми. З метою уникнення подвійного стягнення боргу та враховуючи, що борг частково відповідачем погашено, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 7 185,50 грн (13 747,80 – 6 562,30)
Таким чином, суд прийшов до висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги на суму 7 185,50 грн, інша частина позовних вимог задоволенню не підлягає.
Щодо застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати"). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".. У пункті 12 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричини коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенні, території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеку" і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого неодноразово продовжено, і який діє на час ухвалення судового рішення.
За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Відтак, строк позовної давності на час звернення з даним позовом до суду позивачем не пропущено, з урахуванням чого суд відмовляє у застосуванні строку позовної давності.
Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.
З метою надання професійної правничої допомоги 01 листопада 2024 року між TOB «Фінпром Маркет» та адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною було укладено договір № 01-11/24 про надання правничої допомоги (а.с.49-52). Сторони погодили, що адвокат надає клієнту послуги захисту прав та інтересів клієнта під час розгляду судом будь-якої інстанції справ у якій клієнт є учасником. За надання правничої допомоги у відповідності до умов даного Договору Клієнт сплачує Адвокату винагороду.
Клієнту відповідно умов Договору було надано правову допомогу за цінами згідно розрахунку суми витрат за надання правничої допомоги і, які були оплачені адвокату Ткаченко Ю.О. у розмірі 3500 грн, а саме вивчення та правовий аналіз наявних документів по справі в сумі 500 грн, складання позовної заяви та підготування пакету документів для подачі позову в сумі 3000 грн. (а.с.53 на звороті)
Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорара адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні у матеріалах справи: Договір про надання юридичних послуг № 01-11/24 від 01 листопада 2024 року, Витяг з Акту № 11-ІІ від 01 листопада 2024 року до Договору про надання юридичних послуг № 01-11/24 від 01 листопада 2024 року, платіжна інструкція № 579934714.1 від 19 травня 2025 року, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу. Тому, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь TOB «Фінпром Маркет» відповідно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 35 239,80 грн. Судом стягнуто  7 185,50 грн, тобто позовні вимоги задоволені на 20,39% (7 185,50 х 100 : 35 239,80). За таких підстав, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 494 грн (2422,40 х 20,39% : 100) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 713,65 грн (3500х20,39% : 100).
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 526, 610, 611, 612, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, 

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (IBAN НОМЕР_4 ) заборгованість договором позики № 1665324 від 27.03.2021 в сумі 7 185 ( сім тисяч сто вісімдесят п`ять) грн 50 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» 494 грн судового збору та 713 грн 65 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 27 квітня 2026 року.

Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач : Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», код ЄДРПОУ 43311346, адреса : вул. Стельмаха Михайла, 9А, офіс 204, м. Ірпінь.
Відповідач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 . 

Суддя 	С. М. Майборода