Справа № 490/139/25
Провадження №1-кп/472/28/26

Веселинівський районний суд Миколаївської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2026 року	с-ще Веселинове    	

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Веселинове Вознесенського району Миколаївської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62023150010001281 від 12.10.2023 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець військової служби за призивом під час мобілізації, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді номера обслуги розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,
У судовому розгляді справи приймали участь сторони кримінального провадження: процесуальний прокурор відділу Миколаївської обласної прокуратури – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачений – ОСОБА_3 , захисник – ОСОБА_6 

В С Т А Н О В И В: 

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, вчинив самовільне залишення місця служби, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, за наступних обставин.
13.08.2023 року громадянин ОСОБА_3 , відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» та наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 був призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 . 
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2023 року № 27 ОСОБА_3 призначено на посаду номера обслуги розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, визнано таким, що справи і посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.
Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. 
Відтак, з 13.08.2023, тобто з моменту відправлення ОСОБА_3 з ІНФОРМАЦІЯ_2 до військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.  Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. 
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб зазначенням строку дії цих обмежень. 
З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер. 
Згідно п. п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, Якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Про запроваджений в країні воєнний стан та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання. 
Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинний був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Однак, 08.09.2023 року приблизно о 07 годині 00 хвилин, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді номера обслуги розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, всупереч вищезазначених вимог закону, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно – небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби в пункті тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза межами частини тривалістю понад три доби, проводячи час на власний розсуд, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби, до 06.12.2024 року, тобто до його затримання працівниками правоохоронних органів.
З урахуванням вищевикладеного суд визнає ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.
Обвинувачений ОСОБА_3 в ході судового розгляду свою вину визнав частково, та суду показав, що за обставин, викладених в обвинувальному акті, а саме - 08.09.2023 року він перебував на навчанні в пункті тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 . Потім він поїхав додому, куди його відпустив тво командира розвідувального взводу капітан ОСОБА_8 , та, при цьому, ніякого посвідчення про відрядження не видавав. Він мав прибути до військової частини на протязі трьох днів та повернувся вже наступного дня, але командир йому повідомив, що він вже рахується як такий, що самовільно залишив місце служби, тому він вимушений був повернутися додому, за місцем свого проживання. Про те, що він повернувся до військової частини, нікому іншому з командирів не повідомляв. Він перебував за місцем свого проживання та чекав що за ним приїдуть з військової служби. В подальшому обвинувачений ОСОБА_3  свою вину визнав повністю та суду пояснив, що дійсно, не маючи посвідчення про відрядження, самовільно залишив військову частину тривалістю понад три доби. У вчиненому щиро кається.
Ставити під сумнів достовірність та об`єктивність показань обвинуваченого ОСОБА_3 , який в судовому засіданні підтвердив, що дійсно самовільно залишив місце служби, тривалістю понад три доби, у суду немає підстав. Ці показання обвинуваченого відповідають цілком всім матеріалам кримінального провадження. 
Вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Так, у Витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 62023150010001281 від 12.10.2023 року, наявна інформація про те, що 12.10.2023 року надійшло повідомлення про вчинення солдатом ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. 
Згідно з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України, що подане командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_9 , останнім зазначено про можливе вчинення номером обслуги першого розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України.
У відповідності до рапорту командира розвідувального взводу капітана ОСОБА_10 від 08.09.2023 року виявлено, що під час ранкової перевірки 08.09.2023 року, номер обслуги солдат ОСОБА_3 , призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_3 13.08.2023 року та призначений на посаду 13.08.2023 року наказом № 27 в/ч НОМЕР_2 , покинув місце розташування військової частини без зброї та на даний час місце його фактичного перебування не встановлено та мобільний номер не відповідає. 
Згідно Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно – господарської діяльності) № 36 від 08.09.2023 заступнику командира батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_11 наказано провести службове розслідування по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_3 . 
Згідно акту службового розслідування від 09.09.2023 в діяннях номера обслуги першого розвідувального відділення розвідувального взводу солдата ОСОБА_3 вбачається доведеним склад дисциплінарного проступку. За порушення вимог статті 407 Кримінального Кодексу України за самовільне залишення військової частини або місця служби, скоєного солдатом ОСОБА_3 , щодо якого проводилось службове розслідування, необхідно вирішити питання про притягнення до кримінальної відповідальності за можливе вчинення вказаного кримінального правопорушення.
Відповідно до Витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 ( з основної діяльності) від 09.09.2023 за № 19, з метою недопущення подібних випадків, наказано за скоєння грубого порушення по факту самовільного залишання військової частини НОМЕР_1 , номера обслуги першого розвідувального відділення розвідувального взводу солдата ОСОБА_3 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді суворої догани, а також невиплати щомісячної премії та інших видів забезпечення.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №27 від 13.08.2023 р., солдата ОСОБА_3 , призваного на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами), призначено на посаду номера обслуги розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , ВОС-101533А. З 13 серпня 2023 року, зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення осіб рядового складу та вважати таким, що з 13.08.2023 року справи та посаду останній прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
З журналу вечірньої перевірки взводу розвідки військової частини НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_3 був відсутній під час ранкової перевірки. 
Згідно повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_12 за вих. № 990 від 25.09.2023 року 08.09.2023 року о 07.00 під час ранкової перевірки було виявлено, що номер обслуги першого розвідувального відділення розвідувального взводу солдат ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 . Самовільне залишення військової служби здійснено без зброї. Додатково повідомлено, що станом на 25.09.2023 року номер обслуги першого розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 до місця дислокації військової частини № НОМЕР_3 не повернувся.
Також, згідно повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_12 за вих № 1649 від 02.11.2023 року солдат ОСОБА_3 на військову службу не повернувся, його місцезнаходження не відоме. Наразі солдат ОСОБА_3 звільнений з займаної посади і зарахований у розпорядження командира НОМЕР_4 окремого піхотного батальйону НОМЕР_5 окремої піхотної бригади відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 19-Р від 19.09.2023 року.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №19-РС від 19.09.2023 р. солдат ОСОБА_3 звільнений з займаної посади і зарахований у розпорядження командира НОМЕР_4 окремого піхотного батальйону НОМЕР_5 окремої піхотної бригади.
Відповідно до постанови старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) підозрюваного ОСОБА_3 було оголошено у розшук.
Згідно ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 30.10.2024 року надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_3 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 08.12.2024 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28.01.2025 року. Визначено розмір застави, після внесення якої підозрюваний ОСОБА_3 повинен бути звільнений з-під варти, в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 60560 грн. 00 коп. 
Відповідно до листа начальника державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» полковника внутрішньої служби ОСОБА_13 № 20/6/3-11391 від 11.12.2024 року 10.12.2024 року з ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» звільнено ОСОБА_3 під заставу у розмірі 60560 грн. 
В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що військова частина НОМЕР_1 спочатку розташовувалась в АДРЕСА_3 , а потім в АДРЕСА_2 , командир ОСОБА_8 подав рапорт про те, що ОСОБА_3 13 серпня 2023 року не з`явився до військової частини. Він особисто участі в розслідуванні не приймав, лише допомагав з оформленням документів. Після проведення перевірки щодо ОСОБА_3 були подані документи до військової прокуратури. Йому не відомо за яких обставин ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину, виявили його відсутність лише зранку. З ОСОБА_3 він особисто не був знайомий, лише з рапорту. 
Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, а саме - визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, письмові матеріали кримінального провадження, покази свідка ОСОБА_14 , а також оцінивши досліджені докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд приходить до висновку, що пред`явлене йому обвинувачення у судовому засіданні доведено повністю, його дії суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у самовільному залишенні місця служби, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.
При призначенні покарання для обвинуваченого ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно зі ст. 67 КК України, не виявлено.
Беручи до уваги обставини справи та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який вину за ч. 5 ст. 407 КК України визнав, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра наразі не перебуває, наявність пом`якшуючої відповідальність обвинуваченого обставини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також те, що злочин, який вчинив ОСОБА_3 згідно ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів, суд вважає необхідним призначити йому покарання у виді позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 під час розгляду справи не обирався.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 . 
Цивільний позов не заявлений.
Процесуальні витрати, речові докази у справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 12, 66, 67 КК України, ст. ст. 100, 368-371, 373 - 374 КПК України, суд - 
У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання  ОСОБА_3  рахувати з дня його затримання та приведення цього вироку до виконання, тобто з моменту його поміщення до установи виконання покарання.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в закону силу - не обирати.
Після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_15 заставу в розмірі 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, внесену за ОСОБА_3 на депозитний рахунок № UA68 820172 0355 2290 0200 0016 294 ТУ ДСА України в Миколаївській області згідно з квитанцією № 2.80909547.1 від 10 грудня 2024 року, за ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 08 грудня 2024 року. 
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку, якщо його не скасовано - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя Веселинівського районного суду 
Миколаївській області ОСОБА_1