Справа № 683/907/26
2/683/980/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої – судді Сагайдак І.М.
секретаря Повзун С.В.

розглянувши у судовому засіданні в місті Старокостянтинів цивільну справу №683/907/26, 2/683/980/2026 за позовом ОСОБА_1 до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування, 

в с т а н о в и в:

У березні 2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області і просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що вказаний житловий будинок відносився до майна колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року членами цього колгоспного двору були: ОСОБА_2 – голова двору, його дружина ОСОБА_3 та мати ОСОБА_4 – члени двору, а тому спірне будинковолодіння було їх спільною сумісною власністю і кожен з них мав рівну частку у ньому – по 1/3 частині. Однак, право власності на вказаний житловий будинок було оформлено на ім`я голови колгоспного двору ОСОБА_2 , про що 31 липня 1991 йому видано свідоцтво про право власності на житловий будинок. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 1/3 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 . Позивачка вказує, що вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , а тому до неї перейшло в порядку спадкування право на належну спадкодавиці, як члену майна колгоспного двору, 1/3 частину зазначеного будинковолодіння.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 1/3 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 . Спадщину після її смерті прийняв чоловік ОСОБА_2 , тому до нього перейшло належне спадкодавиці право на 1/3 частину спірного будинковолодіння. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло 2/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 . Позивачка вказує, що вона прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_2 , тому набула у порядку спадкування право на належні йому 2/3 частини спірного будинковолодіння. 
А тому, вважає, що з урахуванням 1/3 частини спірного будинковолодіння, право на яку вона набула в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , їй належить спірний житловий будинок в цілому. 
При зверненні до нотаріуса з питань оформлення спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок через те, що житловий будинок відноситься до суспільної групи «колгоспний двір», а свідоцтво про право власності на цей будинок видано лише на ім`я ОСОБА_2 , який був не єдиним членом майна цього колгоспного двору. 
Оскільки вказані обставини є перешкодою в оформленні права на спадкове майно, тому позивачка звернулась за захистом своїх прав до суду і просить визнати за нею право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 березня 2026 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 квітня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 
Позивачка ОСОБА_1 , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, повноваження на представництво своїх інтересів у даній справі надала адвокату Кравчуку В.М. 
У судове засідання представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Кравчук В.М., який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивачки, підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задовольнити. 
Відповідач – Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності свого представника, проти задоволення позову не заперечує. 
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 побудований у 1970 році і відноситься до суспільної групи – колгоспний двір. 
31 липня 1991 року виконавчим комітетом Старокостянтинівської районної ради народних депутатів видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , де зазначено, що цей будинок належить колгоспному двору, головою якого є « ОСОБА_5 » (ім`я зазначено на російській мові). 
Цього ж дня право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано у Старокостянтинівському БТІ в реєстровій книзі №1 під реєстровим №1.
Згідно виписки з погосподарської книги №2 за 1991-1995 роки с. Малишівка, наданої Іршиківським старостинським округом Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області за №23-10/5 від 07 січня 2026 року, домогосподарство, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) відносилось до суспільної групи «колгоспний двір» і станом на 15 квітня 1991 року членами цього колгоспного двору були: ОСОБА_2 – голова двору, його дружина ОСОБА_3 та мати ОСОБА_4 – члени двору. 
Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.
Правовідносини щодо будівництва житлових будинків і набуття прав на них до 15 квітня 1991 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. 
Відповідно до ст.86 ЦК УРСР 1963 року право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.
Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. 
Відповідно до роз`яснень, даних в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема:
- право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; 
- розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних;
- згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. 
Оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 належить до суспільної групи – колгоспний двір й станом на 15 квітня 1991 року членами цього колгоспного двору були ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тому спірний будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких має рівну частку у цьому будинку - по 1/3 частині (1 : 3 = 1/3). 
Отже, частка ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спірному будинковолодінні становила по 1/3 частині. 
Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України). 
Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка для позивачки ОСОБА_1 була бабою. 
За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений 23 травня 2011 року секретарем виконавчого комітету Іршиківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, зареєстрований в реєстрі за №24, згідно якого належну їй земельну ділянку згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії РІ №757421 заповіла своїй внучці ОСОБА_1 .
На день смерті ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 разом із дочкою ОСОБА_3 , зятем ОСОБА_2 та правнуками. 
28 вересня 2017 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №579/2017 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , з якої вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за заповітом та за законом 28 вересня 2027 року до нотаріуса звернулась її внучка ОСОБА_1 . 
Також 28 вересня 2017 року донька спадкодавиці ОСОБА_4 – ОСОБА_3 подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини після смерті матері, у тому числі про відмову від обов`язкової частки у спадщині. 
Отже, єдиним спадкоємцем за заповітом та за законом до майна померлої ОСОБА_4 є її внучка ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину та отримала 08 жовтня 2024 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну бабі земельну ділянку. 
До складу спадщини після смерті ОСОБА_4 увійшла 1/3 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , право на яку ОСОБА_4 набула як член майна колгоспного двору. 
Оскільки це нерухоме майно не було охоплене заповітом ОСОБА_4 , тому ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_4 набула право на 1/3 частину вказаного житлового будинку. 
Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 . 
На день смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом із чоловіком ОСОБА_2 та внуками. 
За життя ОСОБА_3 заповіту не залишила, а тому спадкування її майна здійснюється за законом.
01 квітня 2022 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №101/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , з якої вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 звернувся лише її чоловік ОСОБА_2 . 
Отже, єдиним спадкоємцем за законом до майна померлої ОСОБА_3 є її чоловік ОСОБА_2 , який у встановленому законом порядку прийняв спадщину. 
До складу спадщини після смерті ОСОБА_3 увійшла 1/3 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , право на яку ОСОБА_3 набула як член майна колгоспного двору. 
Отже, ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_3 набув право на 1/3 частину вказаного житлового будинку, однак за життя не оформив своїх спадкових прав на це майно, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 помер. 
На день смерті ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 разом із внуками. 
За життя ОСОБА_2 заповіту не залишив, а тому спадкування його майна здійснюється за законом.
07 квітня 2023 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №156/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , з якої вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 звернулась лише його донька ОСОБА_1 . 
Отже, єдиним спадкоємцем за законом до майна померлого ОСОБА_2 є його донька ОСОБА_1 , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину та оформила частину спадкового майна. 
До складу спадщини після смерті ОСОБА_2 увійшло 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , з яких 1/3 частину ОСОБА_2 набув як член майна колгоспного двору, а іншу 1/3 частину він набув в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_3 . 
Отже, ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 набула право на 2/3 частини вказаного житлового будинку. 
22 січня 2026 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. відмовлено позивачці в оформленні спадщини на спірне будинковолодіння через те, що зі змісту свідоцтва про право власності на житловий будинок вбачається, що житловий будинок є майном колгоспного двору, яке належить усім членам колгоспного двору, а не його ОСОБА_2 , який був головою цього двору. 
Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 
Досліджені судом докази свідчать про те, що спірний житловий будинок є майном колгоспного двору і після смерті усіх його членів у порядку спадкування за законом ОСОБА_1 набула право власності на 1/3 частину спірного будинковолодіння після смерті баби ОСОБА_4 , яка у свою чергу набула цю частину будинку як член майна колгоспного двору, та 2/3 частини – після смерті батька ОСОБА_2 , який у свою чергу набув в порядку спадкування за законом право власності на 1/3 частину спірного будинковолодіння в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_3 , а іншу 1/3 частину – як член майна колгоспного двору. 
З огляду на викладене, за ОСОБА_1 слід визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 . 
Керуючись ст.ст.12, 13, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, місце знаходження: вул. Острозького,41 м. Старокостянтинів Хмельницької області, 31100, код ЄДРПОУ 02901138. 

Текст рішення складено 01 червня 2026 року. 

Суддя: