Справа №: 398/857/24	

провадження №: 2/398/72/26
РІШЕННЯ
Іменем України 

"10" червня 2026 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Дубровської Н.М., за участю секретаря судового засідання Тараненко А.Р., позивача ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя до відповідача ОСОБА_4 . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 вересня 2009 року був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають двох синів ОСОБА_5 , 2020 року народження та ОСОБА_6 , 2014 року народження. Наразі разом не мешкають, шлюбні відносини припинені. За час подружнього життя за рахунок спільних заробітків та заощаджень був придбаний легковий автомобіль RENAULT LOGAN, тип пального-бензин, об`єм двигуна -1.4 л, який після припинення шлюбних відносин залишився у відповідачки та використовуються нею одноособово. Вартість вказаного транспортного засобу згідно довідки ТОВ «Агенція рішень - нерухомість вих. № 127 від 12.07.2023р. становить 197478 грн.
Крім того, за період шлюбу нами було придбане інше рухоме майно на загальну суму 182800 грн., а саме: піч мікрохвильова вартістю 7000 грн., ліжко односпальне вартістю 4000 грн., ліжко односпальне вартістю 4000 грн., ліжко двоспальне вартістю 6000 грн., гардероб вартістю 8000;грн.., газовий котел вартістю 9000 грн., кухонний куток вартістю 10000 грн., газова колонка  10000 грн., пилосос Самсунг вартістю 4500 грн., газова плита вартістю 4500 грн., газова плита вартістю 6000 грн., витяжка вартістю 2500 грн., гардероб вартістю 4500 грн., холодильна камера вартістю 13000 грн., холодильник вартістю 8000 грн., шкільний стіл вартістю 2700 грн., шкільний стіл вартістю 3000 грн., ноутбук вартістю 8000 грн., килим вартістю 4000 грн., килим вартістю 3000 грн., диван вартістю 8500 грн., душова кабіна вартістю 10000 грн., ванна вартістю 6000 грн., унітаз вартістю 4000 грн., пральна машина вартістю 8500 грн., вентилятор вартістю 3500 грн.., телевізор вартістю 10000 грн., м`ясорубка електрична вартістю 3000 грн., насосна станція вартістю 7600 грн.
12 травня 2025 року представником позивача адвокатом Ковальовим А.І. уточнені позовні вимоги, просить судовим рішенням здійснити поділ майна набутого на час шлюбу, розподіливши його наступним чином: виділити відповідачу ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на піч мікрохвильова вартістю 7000 грн., ліжко односпальне вартістю 4000 грн., ліжко односпальне вартістю 4000 грн., ліжко двоспальне вартістю 6000 грн., гардероб вартістю 8000;грн.., газовий котел вартістю 9000 грн., кухонний куток вартістю 10000 грн., газова колонка  10000 грн., пилосос Самсунг вартістю 4500 грн., газова плита вартістю 4500 грн., газова плита вартістю 6000 грн., витяжка вартістю 2500 грн., гардероб вартістю 4500 грн., холодильна камера вартістю 13000 грн., холодильник вартістю 8000 грн., шкільний стіл вартістю 2700 грн., шкільний стіл вартістю 3000 грн., ноутбук вартістю 8000 грн., килим вартістю 4000 грн., килим вартістю 3000 грн., диван вартістю 8500 грн., душова кабіна вартістю 10000 грн., ванна вартістю 6000 грн., унітаз вартістю 4000 грн., пральна машина вартістю 8500 грн., вентилятор вартістю 3500 грн.., телевізор вартістю 10000 грн., м`ясорубка електрична вартістю 3000 грн., насосна станція вартістю 7600 грн., а всього 182800 грн. Та оскільки транспортний засіб легковий автомобіль RENAULT LOGAN був самовільно відчужений відповідачкою на користь третьої особи, що унеможливлює його виділення позивачеві, стягнути з відповідача матеріальну компенсацію вартості легкового автомобілю у розмірі 197478 грн. Крім того, стягнути грошову компенсацію вартості її частки у виділеному ОСОБА_1 майні у розмірі 7339 грн. Стягнути 3802 грн. 78 коп. судового збору. 
29 липня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ОСОБА_3 , згідно якому за час перебування у шлюбних відносинах нами дійсно було придбано спірний автомобіль, який так само, як і придбано, за час перебування у шлюбі, а саме 21.04.2023 року було продано, а виручені від продажу кошти були використані на потреби родини – сплачені борги за споживання газу. Очевидно зважаючи на це, в матеріалах даної цивільної справи відсутні докази, які підтверджують факт наявності зареєстрованого за відповідачем, або за позивачем автомобіля на час прийняття рішення Олександрійським міскрайонним судом про розірвання шлюбу і по теперішній час. Також позивачем не було надано жодного доказу підтвердження дійсної вартості іншого майна зазначеного у позові на момент розгляду цивільної справи, не вказано розпізнавальних ознак кожного предмету, а також не підтверджено їх наявність, використання та конкретного знаходження взагалі. Просили в позові відмовити у повному обсязі. 
Представник позивача ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. 
Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили у їх задоволенні відмовити у повному обсязі, ґрунтуючи заперечення на відзиві на позовну заяву. 
Свідки заявлені позивачем ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , підтвердили, що все спірне майно було придбано спільно сторонами під час перебування у шлюбних стосунках. 
За клопотанням позивача з`ясована думка дитини ОСОБА_9 , який пояснив, що наразі проживає із батьком та бабусею. Все майно набате під час шлюбу і автомобіль залишилися у мами ОСОБА_4 .
Вислухавши сторони, допитавши свідків, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти.
Предметом позову є грошова компенсація вартості майна, що були придбані під час шлюбу і автомобілю, відчуженого відповідачем без згоди позивача. 
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 липня 2023 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , рішення набрало законної сили 11 серпня 2023 року. 
Таким чином, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 2009 року по день набрання рішенням про розірвання шлюбу законної сили, тобто до 11 серпня 2023 року. 
З довідки ТОВ «Агенція рішень - нерухомість» за № 127 від 12 липня 2023 року, середня вартість продажу транспортного засобі марки RENAULT модель LOGAN , 2012 року випуску, в Україні, згідно «Бюлетень автоварознавця», Перший довідник, ІОЦ СЕУ, Київ та проаналізувавши наявні пропозиції на ринку (інтернет оголошення), складає 5400 доларів США, що у гривневому еквіваленті , за курсом НБУ, складає 197 478 грн. 
Сторонами не спростовується, що транспортний засіб придбаний під час перебування в шлюбі, оформлений на власника ОСОБА_4 , а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Разом з тим, судом встановлено, що спірний автомобіль був самостійно відчужений відповідачем на користь третьої особи і його виділення позивачеві унеможливлюється. 
Згідно зі ст. ст.12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Так, відповідно до вимог ст. 41 ч. 1 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору – інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя (ч. 3 ст. 61 та ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України).
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України.
Приписами статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Як роз`яснено у п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).
У відповідності до положень ст. 57 СК України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
За змістом ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.
Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтями 63, 65 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності по Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 св 21)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)).
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21)).
Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року в справі № 648/3137/15-ц (провадження № 61-17560св21)).
В доктрині зазвичай виокремлюється компенсаційна функція приватного права, яка спрямована на відновлення порушених цивільних прав і полягає в наданні таких засобів (зазвичай, грошей), завдяки яким це стало б можливим. Так, при пошкодженні майна особи сплачується його вартість або гроші, необхідні для ремонту; при завданні шкоди здоров`ю особи - кошти для лікування, протезування, реабілітації тощо; при поширенні неправдивої інформації про особу - її спростування та грошова компенсація моральної шкоди та ін. «Сompensare» (з лат.) означає відшкодовувати або урівноважувати. По своїй суті компенсація в приватному праві - це певні дії задля справедливого «урівноваження» майнової чи немайнової втрати (внаслідок, наприклад, завдання шкоди чи припинення повністю або частково певного суб`єктивного права) шляхом сплати особі грошей, як загального еквіваленту всіх цінностей, або передання їй будь-якого майна такого роду, якості та вартості, що дадуть змогу «залагодити» понесену втрату (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2024 року в справі № 369/3056/21 (провадження № 61-8040св23)).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) вказано, що «у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року в справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зазначено, що: «з метою захисту порушеного права власності одного з подружжя при відчуженні іншим з подружжя спільного майна без отримання відповідної згоди, визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України).
З аналізу викладеного слідує, що спірний автомобіль було придбано в період шлюбу, укладеного між сторонами, а тому останній в силу вимог ст. 60 СК України належав сторонам на праві спільної сумісної власності.
Даних про те, що відповідачем спірний автомобіль був відчужений за письмовою згодою позивача або даних про те, що кошти, отримані внаслідок відчуження транспортного засобу, були витрачені в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять.
Таким чином, враховуючи що сторони придбали спірний автомобіль під час перебування у зареєстрованому шлюбі і що відповідач розпорядилася зазначеним спільним майном подружжя на власний розсуд без повідомлення та письмової згоди відповідача, суд приходить до висновку, що в такому випадку позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу.
Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала довідки ТОВ «Агенція рішень-нерухомість» за № 127 від 12 липня 2023 року середня вартість продажу транспортного засобі, яка становить 197 478 грн.
В свою чергу, відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надала, не зверталася із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, а тому надана позивачем інформація підлягає врахуванню під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя.
Визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, суд виходить з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з них, визначається виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, що відповідає правовому висновку, викладеному, зокрема у вищенаведеній постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).
Відповідно до положень статті 71 СК України та статті 364 ЦК України у разі поділу спільного майна суд може присудити одному із співвласників грошову компенсацію вартості його частки у випадку, якщо спільне майно не може бути поділено в натурі або фактично вибуло з володіння сторін. При цьому компенсація є способом захисту порушеного права особи, спрямованим на відновлення її майнового становища, що узгоджується з компенсаційною функцією приватного права.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, автомобіль був відчужений відповідачем, а тому на момент розгляду справи спірний транспортний засіб вже вибув із власності сторін та перебуває у власності третьої особи.
За таких обставин, належним способом захисту порушеного права позивача є саме стягнення грошової компенсації вартості її частки у спільному майні, відчуженому одним із подружжя без згоди іншого, що відповідає правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування компенсаційного механізму захисту у подібних правовідносинах.
За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із позивача грошової компенсації належної їй частки майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя в розмірі 98739 грн. 
Вимоги здійснити поділ майна набутого на час шлюбу, розподіливши його наступним чином: виділити відповідачу ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на піч мікрохвильова вартістю 7000 грн., ліжко односпальне вартістю 4000 грн., ліжко односпальне вартістю 4000 грн., ліжко двоспальне вартістю 6000 грн., гардероб вартістю 8000;грн.., газовий котел вартістю 9000 грн., кухонний куток вартістю 10000 грн., газова колонка   10000 грн., пилосос Самсунг вартістю 4500 грн., газова плита вартістю 4500 грн., газова плита вартістю 6000 грн., витяжка вартістю 2500 грн., гардероб вартістю 4500 грн., холодильна камера вартістю 13000 грн., холодильник вартістю 8000 грн., шкільний стіл вартістю 2700 грн., шкільний стіл вартістю 3000 грн., ноутбук вартістю 8000 грн., килим вартістю 4000 грн., килим вартістю 3000 грн., диван вартістю 8500 грн., душова кабіна вартістю 10000 грн., ванна вартістю 6000 грн., унітаз вартістю 4000 грн., пральна машина вартістю 8500 грн., вентилятор вартістю 3500 грн.., телевізор вартістю 10000 грн., м`ясорубка електрична вартістю 3000 грн., насосна станція вартістю 7600 грн., а всього 182800 грн., суд вважає їх недоведеними, оскільки позивачем не надано жодного доказу вартості вказаного майна на час його придбання та на час розподілу, а тому вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Оскільки судом відмовлено у виділені та визнанні за відповідачем права власності на вищенаведене майно у заявленому розмірі 182800 грн., відповідно відсутні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача грошову компенсацію вартості її частки у розмірі 3803, 78 грн. 
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) частину матеріальної компенсації вартості легкового автомобіля Renault Logan, тип пального – бензин, об`єм двигуна – 1.4 літри, у розмірі 98739,00 гривень.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 987 гривень 39 копійок.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його складення до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 15.06.2026 року.

Суддя: Дубровська Н.М.