Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.06.2026  	Справа №607/10357/25 Провадження №2/607/1938/2026	

місто Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого – судді – Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання – Трембач С.О.,
без участі сторін,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Семененко Сергій Михайлович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про припинення договору іпотеки та обтяження майна
У С Т А Н О В И В :
І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви
21 травня 2025 року представник позивача звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія»
про: 1) визнання іпотеки за іпотечним договором від 28 травня 2008 року, укладеним між
ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 4218, такою, що припинена; 2) припинення обтяження майна та виключення з Державного реєстру іпотек, запис № 7269931 від 28 травня 2008 року про реєстрацію іпотеки нерухомого майна: квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в електронному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 77626392, та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна заборону на нерухоме майно № 7269810
від 28 травня 2008 року, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом Білецькою Н.А. на підставі договору іпотеки № 4218 від 28 травня 2008 року.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 28 травня 2008 року позивач та ВАТ «Сведбанк» уклали кредитний договір № 1901/0508/88-080, відповідно до якого банком було надано ОСОБА_1 грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 14 000 дол. США на строк з 28 травня 2008 року по 28 травня 2018 року. Цього ж дня, між ними був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. за № 4218 (далі – Іпотечний договір), яким з метою забезпечення виконання кредитного договору іпотекодавець передала іпотекодержателю належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , та було внесено відомості про іпотеку до Державного реєстру іпотек за реєстраційним № 7269931 зі строком виконання зобов`язання до 28 травня
2018 року. Також до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно за реєстраційним № 7269810. Адвокат зазначає, що в період з грудня 2008 року по травень 2012 року позивач належним чином сплачувала щомісячні кредитні платежі на рахунок ВАТ «Сведбанк». У травні 2012 року ВАТ «Сведбанк» повідомив ОСОБА_1 про те, що між ним та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги № 1306 від 25 травня 2012 року, відповідно до якого всі права та обов`язки ВАТ «Сведбанк» за кредитним договором № 1901/0508/88-080 від 28 травня 2008 року перейшли до ПАТ «Дельта Банк», Тому, у період з червня 2012 року до січня 2015 року вона здійснювала щомісячні платежі за кредитним договором на рахунок ПАТ «Дельта Банк». Кінцевий платіж за цим кредитним договором було здійснено 23 січня 2015 року. Всього за період з грудня 2008 року по січень 2015 року нею було сплачено за кредитним договором
21 242 дол. США, що повністю включає тіло кредиту та нараховані проценти за використання кредитних коштів. Таким чином, станом на січень 2015 року позивачкою було виконано свої зобов`язання за кредитним договором № 1901/0508/88-080 від 28 травня 2008 року в повному обсязі, що в свою чергу свідчить про припинення дії Іпотечного договору відповідно до пункту 16 цього договору.
У позові також зазначено, що після погашення кредиту ОСОБА_1 вважала, що ПАТ «Дельта Банк» самостійно звернеться до нотаріуса для припинення іпотеки та обтяжень, накладених на її квартиру. Однак, звернувшись у березні 2025 року до відділу державної реєстрації Тернопільської міської ради дізналася про те, що ні іпотека, ні обтяження з її квартири зняті не були. З отриманого витягу з Державного реєстру речових прав № 416840569
від 07 березня 2025 року позивач дізналася, що діючим іпотекодержателем її квартири є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». 10 березня 2025 року ОСОБА_1 надіслала на електронну адресу відповідача лист із вимогою зняти обмеження та іпотеку з її квартири із долученням витягу з Державного реєстру речових прав № 416840569, проте жодної відповіді на вказаний лист так і не отримала, відповіді на повторне звернення також не надійшло. 
Строк дії як кредитного договору, так і Іпотечного договору завершився ще 28 травня
2018 року, тобто минуло близько семи років. З моменту завершення строку дії вказаних договорів відсутні будь-які рішення судів чи виконавчі провадження, які б свідчили про наявність у неї боргових зобов`язань за кредитним договором. Таким чином, враховуючи загальний строк позовної давності у 3 роки, станом на сьогоднішній день у відповідача відсутні правові підстави звертатися до позивача із будь-якими вимогами за цим кредитним договором. Відтак, оскільки ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» в добровільному порядку фактично відмовляється звертатися до державного реєстратора чи нотаріуса із заявою про припинення іпотеки та обтяження, накладеного на майно ОСОБА_1 , а також не надає останній необхідних документів для цього, у неї виникла необхідність у зверненні до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.
2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив
Від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» – адвоката Міньковської Анастасії Володимирівни – надійшов відзив на позовну заяву, в якому висловлено прохання відмовити у задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю. 28 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1901/0508/88-080, за яким позичальник отримала кредит у розмірі 14 000 дол. США та зобов`язалася повернути кредитні кошти у строк до 28 травня 2018 року та сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних. 28 травня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань, між банком та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір, предметом якого є квартира за адресою: 
АДРЕСА_1 . 25 травня 2012 року між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 1306, за яким до ПАТ «Дельта Банк» перейшли права кредитора та іпотекодержателя за вищевказаними договорами. 02 липня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (нова назва – ТОВ «Він Фінанс») було укладено Договір № 2274/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. 02 липня 2020 року за реєстровим № 1010, за яким до ТОВ «Він Фінанс» перейшли права кредитора та іпотекодержателя за вищевказаними договорами. Таким чином, ТОВ «Він Фінанс» є кредитором відносно ОСОБА_1 та іпотекодержателем квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Твердження позивача про те, що нею погашена заборгованість є необґрунтованим. При підрахунку здійснених позичальником платежів вбачається, що нею в жодному разі не могла бути погашена заборгованість в повному обсязі. Представник відповідача зазначає, окремі квитанції, надані позивачем, є повністю нечитабельні, проте, такі орієнтовні розрахунки ілюструють наявність значної заборгованості, а сума погашення навіть і близько не покриває заборгованість за основним зобов`язанням. Станом на момент передачі прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» відступив заборгованість у розмірі 7 980,17 дол. США, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 4 869,32 дол. США; заборгованість за нарахованими відсотками 3 110,85 дол. США. Вказана обставина підтверджує той факт, що заборгованість не була погашена в повному обсязі на користь ПАТ «Дельта Банк».
Після відступлення прав вимоги позивач не здійснила жодної оплати на користь ТОВ «Він Фінанс», що також не заперечується останньою. Отже, заборгованість за кредитним договором № 1901/0508/88-080 від 28 травня 2008 року не погашена в повному обсязі та станом на дату подачі відзиву становить 9 166,70 дол. США, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 4 869,32 дол. США; заборгованість за нарахованими відсотками 3 110,85 дол. США; заборгованість за нарахованими відсотками річних відповідно до статті 625 ЦК України 1 186,53 дол. США. Таким чином, позивачем не надано доказів погашення заборгованості в повному обсязі. Крім того, ОСОБА_1 не доведено належними та достатніми доказами факт виконання умов основного договору та не доведено факт припинення кредитного зобов`язання, що зумовлює відсутність підстав для припинення Іпотечного договору та зняття відповідної заборони. Отже, позов є безпідставним та не підлягає задоволенню. 
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня
2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а.с.57–58).
Протокольною ухвалою від 18 листопада 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 149).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. 
Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання
будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив такі обставини справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини встановлені судом.
Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 09 травня 2008 року № 18756691, виданого ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» (м. Тернопіль),
ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира за адресою:
АДРЕСА_1 , загальною площею 65 кв. м, житловою площею
38,5 кв. м, номер запису – 37038, книга 111, реєстраційний номер – 23182741 (а.с. 7). Це також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 07 березня 2025 року № 416840356 (а.с. 46).
28 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1901/0508/88-080, яким банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 14 000 дол. США на строк з 28 травня 2008 року по 28 травня 2018 року, та на умовах передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Кредит надається лише після підписання Іпотечного договору, що забезпечує повернення кредиту, процентів за користування ним, пені за несвоєчасну сплату процентів та несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, а також відшкодування збитків у зв`язку із порушенням умов цього договору та інших витрат банку, пов`язаних з одержанням виконання. Кредит надається банком у готівковій формі через касу банку на підставі заяви позичальника з урахуванням вартості і ліквідності майна, що передається позичальником в іпотеку банку. Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом (а.с. 8 – 11).
Згідно з Іпотечним договором за кредитним договором № 1901/0508/88-080 від 28 травня 2008 року іпотекодержатель надав іпотекодавцю кредит в сумі 14 000 дол. США, на строк та зі сплатою відсотків, а на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне їй на праві власності майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 12 – 14). У витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек містяться відомості про внесення до державного реєстру іпотек відповідного запису щодо обтяження за кредитним договором № 1901/0508/88-080
від 28 травня 2008 року спірної квартири (а.с. 15), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 07 березня 2025 року № 416840569 (а.с. 49).
На вказаному договорі також міститься заборона від 28 травня 2008 року приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Білецької Н.А., зареєстровано в реєстрі за № 4219, на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням Іпотечного договору накладається заборона відчуження зазначеної в договорі квартири, яка належить ОСОБА_1 до припинення дії Іпотечного договору, який внесений до Державного реєстру заборон відчуження, що підтверджується витягом про реєстрацію у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28 травня 2008 року № 18797882, реєстраційний номер: 7269810 (а.с. 16) та витягом з Державного реєстру речових прав
від 07 березня 2025 року № 416840459 (а.с. 47, 48).
Позивачем долучено квитанції за період із червня 2008 року до січня 2015 року на загальну суму 13 739 дол. США та 10 060 грн (а.с. 17 – 45).
Протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-05-06-000025-b від 28 травня
2020 року було проведено аукціон, номер лоту: GL3N017616, яким власник активу ПАТ «Дельта Банк» виставило на продаж: право вимоги за кредитним договором № 1901/0508/88-080
від 28 травня 2008 року, укладеним з фізичною особою. Забезпечення: трикімнатна квартира, загальною площею – 65,0 кв.м., житловою площею – 38,5 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_3 , іпотекодавцем є позичальник. Продаж відбувається за згодою заставодержателя. Ціна продажу лота 63 950 грн. Переможець ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (а.с. 93, 94, 130, 131).
За договором № 2274/К про відступлення прав вимоги від 02 липня 2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрованим у реєстрі за № 1010, ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» належні банку права вимоги новому кредитору, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців), поручителів, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб, зазначених у додатку № 1. Сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 63 950 грн (а.с. 96 – 99, 133 – 136).
Згідно з додатком № 1 до договору № 2274/К про відступлення прав вимоги від 02 липня 2020 року, ПАТ «Дельта Банк» передало право вимоги ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», боржник ОСОБА_1 за кредитним договором № 1901/0508/88-080 від 28 травня 2008 року, загальна заборгованість 213 629,15 грн; та іпотечний договір, посвідчений 28 травня 2008 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А., за реєстром № 4218, трикімнатна квартира, загальною площею – 65,0 кв.м., житловою площею – 38,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.100, 101, 137, 138).
Відповідно до акта приймання-передачі кредитної справи від 02 липня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» передало, а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» прийняло кредитну справу № 1901/0508/88-080 від 28 травня 2008 року щодо позичальника ОСОБА_1 , зокрема: Іпотечний договір, кредитний договір № 1901/0508/88-080 від 28 травня 2008 року та додатки
(а.с. 95, 132).
Наказом ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» від 25 липня 2024 року № 55-к з 25 липня
2024 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перейменовано у ТОВ «Він Фінанс» (а.с. 73, 139), яке затверджено Протоколом № 1706 загальних зборів учасників ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» від 25 липня 2024 року (а.с. 74, 75, 142, 143), та внесено зміни в державний реєстр, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26 липня 2024 року № 140801500422 (а.с. 76, 77, 140, 141).
10 березня 2025 року ОСОБА_1 написала на електронну адресу ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» лист, в якому вказала, що нею виконано зобов`язання за кредитним договором та просила зняти арешт з її квартири (а.с. 50), та 27 березня 2025 року аналогічний лист надіслала засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» № 4601600051871 (а.с. 51 – 53).
Відповідно до відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 листопада
2025 року № 60-10479/25, за даними обліку між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір від 28 травня 2008 року № 1901/0508/88-080, право вимоги за яким відступлене ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у складі лоту GL3N017616 за договором про відступлення права вимоги від 02 липня 2020 року № 2274/К (а.с. 157).
Відповідачем надано сформовані Фондом гарантування вкладів фізичних осіб 20 листопада 2025 року виписки по особових рахунках ОСОБА_1 , відкритих в АТ «Дельта Банк» у зв`язку з обслуговуванням кредитного договору № 1901/0508/88-080 від 28 травня 2008 року.
Зі змісту вказаних виписок вбачається, що станом на 03 березня 2015 року на рахунку
№ НОМЕР_1 обліковувався непогашений залишок основного боргу у розмірі 4 523,00 дол. США, частина якого у розмірі 117,00 дол. США була 11 березня 2015 року віднесена на рахунок простроченої кредитної заборгованості. Згідно з виписками по рахунках № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 банком 11 березня 2015 року також здійснено облікові операції з віднесення нарахованих процентів у розмірі 44,45 дол. США та 49,23 дол. США на рахунок простроченої процентної заборгованості. Крім того, виписка по рахунку № НОМЕР_4 містить операцію від 03 серпня 2018 року на суму 76,13 дол. США (а.с. 160 – 197).
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
2.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України).
Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп).
Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Статтею 10 ЦПК України закріплено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша); законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (частина друга); судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя); при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта); обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина п`ята). 
Згідно із вимогами частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
2.2. Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 15 березня 2023 року (справа № 753/8671/21), постанову Верховного Суду від 18 вересня 2023 року (справа № 582/18/21).
2.3. Особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством (частина перша статті 1 Цивільного кодексу України; далі – ЦК України). Цивільне законодавство ґрунтується на відповідних засадах, однією з яких є свобода договору (пункт 3 статті 3 ЦК України).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 1054 ЦК України визначає, що цивільні правовідносини, що виникли між сторонами, пов`язані із укладенням договору кредиту, який розуміється як прийняття банком або іншої фінансовою установою (кредитодавцем) зобов`язання надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі, на умовах, встановлених договором, із зустрічним зобов`язанням позичальника повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (стаття 1056-1 ЦК України).
У Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 зазначено, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України) має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини).
2.4. Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). 
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом (частина перша статті 575 ЦК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV (надалі – Закон № 898) іпотека – вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону (частини перша та друга статті 3 Закону № 898).
За статтею 4 Закону № 898 обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону (перше речення частини першої); іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою (частина друга). 
Як вказано у пункті 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV
(далі – Закон № 1952) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.
За змістом пункту 5 частини другої статті 27 Закону № 1952 державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, чи його дубліката.
У частинах першій, другій статті 5 Закону № 898 (в редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору) було зазначено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.
Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості (частина третя статті 5 Закону № 898
(в редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору)).
Судом встановлено, що 28 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1901/0508/88-080, яким банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 14 000 дол. США на строк з 28 травня 2008 року по 28 травня 2018 року, зі сплатою відсотків 11,9 річних.
Цього ж дня, було укладено Іпотечний договір, відповідно до якого на виконання основного зобов`язання за вказаним кредитним договором іпотекодавець – ОСОБА_1 – передала в іпотеку належну на праві приватної власності квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 . 
2.5. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656
ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73
ЦК України) (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року (справа № 243/11704/15-ц).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні, за винятком зобов`язань, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (стаття 515 ЦК України). При цьому заборона на відступлення права вимоги має встановлюватися законом або договором.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).
Відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням (частина перша статті 24 Закону № 898).
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів. Вказана правова позиція наведена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року (справа № 3-43гс15), від 10 лютого 2016 року (справа № 3-4гс16).
Суд акцентує увагу, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів. Тому внаслідок відступлення права вимоги, за відсутності в імперативній нормі приватного права заборони на відступлення (купівлю-продаж, міну, дарування майнових прав) права вимоги, не відбувається будь-якого порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу боржника (див., зокрема постанову Верховного Суду від 22 січня 2025 року (справа № 756/15736/18). 
Договором № 2274/К про відступлення прав вимоги від 02 липня 2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., зареєстрований в реєстрі за № 1010, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», банк відступив новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців), поручителів, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб, зазначених у додатку № 1. Згідно додатку № 1 до договору № 2274/К про відступлення прав вимоги від 02 липня 2020 року, ПАТ «Дельта Банк» передало право вимоги ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» за боргом ОСОБА_1 за кредитним договором № 1901/0508/88-080 від 28 травня 2008 року, загальна заборгованість 213 629,15 грн.
Відтак, суд констатує, що до відповідача перейшло право вимоги за кредитним договором № 1901/0508/88-080 від 28 травня 2008 року.
2.6. Як було зазначено, договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 589 ЦК України).
Відповідно до приписів статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року (справа № 355/385/17) міститься висновок, відповідно до якого у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право – обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Відповідно до статті 17 Закону № 898 (в редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору) іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Згідно з частинами першою – третьою статті 23 Закону № 898 (в редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору) у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності (спеціальне майнове право) на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи – іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону № 898, пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).
За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року, справа № 522/407/15-ц та постанову Верховного суду від 27 березня 2019 року (справа № 711/4556/16). 
У постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року (справа № 569/19798/20) зроблено наступний висновок: «праву іпотеки властиві певні принципи, до яких, зокрема відноситься еластичність та спеціальність (спеціалітет); принцип спеціальності (спеціалітету) права іпотеки проявляється в тому, що іпотека як право на чужу річ поширюється на конкретну індивідуально-визначену річ, що визначена в договорі. Спеціальність права іпотеки покликана зафіксувати певний обсяг прав іпотекодержателя щодо визначеного в договорі майна. Окрім цього, завдяки принципу спеціальності створюється механізм охорони інтересів іпотекодавця, оскільки виокремлюється майно, яке обтяжене іпотекою, від іншого майна; принцип еластичності полягає в тому, що іпотека це право за рахунок іпотечного майна задовольнити вимоги іпотекодержателя (тобто, право на цінність), і, як наслідок, як би не змінювався саме предмет іпотеки (зокрема, внаслідок завершення будівництва, реконструкції), право іпотеки має зберігатися, допоки існує фактично або юридично ця цінність».
Таким чином, зобов`язання за іпотекою припиняється разом з припиненням основного зобов`язання, в аспекті цієї справи за кредитним договором № 1901/0508/88-080 від 28 травня 2008 року, оскільки власне іпотечне зобов`язання має похідний характер і фактично є невіддільним від основного. Суд зауважує, що недоведеність виконання основного зобов`язання належним чином, зокрема за кредитним договором, унеможливлює встановлення факту припинення іпотеки. 
2.7. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).
Право на захист є складовою будь-якого суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку.
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Сторона позивача у позові стверджувала, що зобов`язання за кредитним договором № 1901/0508/88-080 від 28 травня 2008 року позивач виконала у повному обсязі і станом на січень 2015 рік заборгованість перед банком у неї відсутня. На підтвердження цього надано докази виконання основного зобов`язання, зокрема квитанції про сплату за період з 02 грудня 2008 року до 23 січня 2015 року. Утім, судом детально проаналізовано квитанції, надані стороною позивача, та встановлено, що сплачена сума за цими квитанціями становить 13 739 дол. США та 10 060 грн відповідно, що є меншою за суму зазначену у позові як сплачену ОСОБА_1 . 
Тож суд звертає увагу, що зазначена позивачем у позовній заяві сума здійснених нею платежів у розмірі 21 242 дол. США не відповідає дійсному змісту долучених до матеріалів справи квитанцій, сукупний розмір сплаченого боргу за якими становить 13 739 дол. США та 10 060 грн. Розбіжність між заявленою позивачем сумою та документально підтвердженою сумою платежів є суттєвою і така розбіжність не пояснена представником позивача. За таких обставин посилання сторони позивача на повне виконання зобов`язання за кредитним договором № 1901/0508/88-080 від 28 травня 2008 року ґрунтується на розрахунку, який не підтверджений належними та допустимими доказами. 
Суд критично оцінює доводи позивача про те, що станом на 23 січня 2015 року кредитне зобов`язання було виконано у повному обсязі, а відтак припинилася іпотека як спосіб забезпечення його виконання. Власне факт внесення платежів та їх загальний розмір (навіть якби загальна сума внесених платежів відповідала зазначеній у позові) не є безумовним підтвердженням належного та повного виконання кредитного зобов`язання, оскільки не дає можливості встановити порядок зарахування кожного платежу, розмір заборгованості після здійснення відповідних оплат, а також остаточний залишок заборгованості за відповідним кредитним договором. 
Водночас відповідачем суду надано договір № 2274/К про відступлення прав вимоги
від 02 липня 2020 року, за яким банк відступив новому кредитору, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців), поручителів, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб, зазначених у додатку № 1. Згідно з додатком № 1 до договору № 2274/К ПАТ «Дельта Банк» передало право вимоги ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» щодо боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 1901/0508/88-080 від 28 травня
2008 року, загальна заборгованість 213 629,15 грн. Крім того, відповідачем надано виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 , сформовані Фондом гарантування вкладів фізичних осіб від 20 листопада 2025 року, які свідчать про те, що після 03 березня 2015 року кредитне зобов`язання продовжувало обліковуватися банком як непогашене.
Так, з виписки по рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що станом на 03 березня 2015 року обліковувався непогашений залишок основного боргу у розмірі 4 523,00 дол. США, частина якого (117,00 дол. США) була віднесена на рахунок простроченої кредитної заборгованості шляхом здійснення бухгалтерської операції «Віднесення простроченого кредиту за кредитним договором № 1901/0508/88-080 від 28.05.2008» від 11 березня 2015 року. Аналогічним чином з виписок по рахунках № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 вбачається, що банком
11 березня 2015 року здійснено облікові операції з віднесення нарахованих процентів у розмірі 44,45 дол. США та 49,23 дол. США на рахунок простроченої процентної заборгованості з призначенням платежу – віднесення прострочених процентів за кредитним договором
№ 1901/0508/88-080 від 28.05.2008. Крім того, виписка по рахунку № НОМЕР_4 містить операцію від 03 серпня 2018 року на суму 76,13 дол. США з призначенням платежу «Сплата відсотків ( ОСОБА_1 ) згідно кредитного договору № 1901/0508/88-080 від 28.05.2008», що додатково підтверджує триваюче ведення банком обліку заборгованості позивача за вказаним кредитним договором.
Тож подані відповідачем документи узгоджуються між собою та підтверджують, що після здійснення позивачем останнього платежу у січні 2015 року кредитне зобов`язання не обліковувалося банком як виконане. Натомість залишок основної заборгованості та нарахованих процентів продовжував відображатися в бухгалтерському обліку банку, а відповідні суми у
2015 році відносилися на рахунки простроченої кредитної та процентної заборгованості. Крім того, такі облікові операції здійснювалися і у 2018 році, що свідчить про подальше існування кредитного зобов`язання та його облік банком до моменту відступлення права вимоги новому кредитору у 2020 році.
Суд зазначає, що саме позивач, посилаючись на повне виконання кредитного договору як на підставу припинення іпотеки, відповідно до статей 12, 81 ЦПК України повинен довести зазначену обставину належними та допустимими доказами. Проте, надані позивачем квитанції про здійснення окремих платежів самі не підтверджують виконання кредитного зобов`язання, не дають можливості встановити остаточний розмір заборгованості після їх зарахування, а також факт закриття кредитного рахунку чи припинення обліку кредитної заборгованості банком. Більше того, надані позивачем докази оплати за кредитним договором не кореспондують із заявленою позивачем сумою сплаченої заборгованості у 21 242 дол. США.
Відтак матеріали справи містять докази того, що як станом на 2015 рік, так і пізніше у ОСОБА_1 була наявна непогашена заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 1901/0508/88-080 від 28 травня 2008 року, яка відповідно до договору № 2274/К про відступлення прав вимоги від 02 липня 2020 року, була переуступлена новому кредитору, який є відповідачем у цій справі. 
Суд окремо звертає увагу, що предметом розгляду у цій справі не є визначення фактичного розміру заборгованості за кредитним договором або перевірка правильності її розрахунку; вирішальним є встановлення того, чи доведено належними і допустимими доказами факт повного припинення основного зобов`язання, оскільки лише за цієї умови можуть існувати правові підстави для припинення іпотеки. 
Установивши, що позивачем не доведено факт виконання основного зобов`язання, яке виникло на підставі кредитного договору від 28 травня 2008 року № 1901/0508/88-080, зокрема ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про повне погашення вказаної заборгованості, беручи до уваги заперечення відповідача стосовно виконання основного зобов`язання та подані ним докази, суд вважає позовні вимоги про встановлення факту припинення Іпотечного договору необґрунтованими. 
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно та повно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням завданням цивільного судочинства суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові – на позивача.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, таким чином, понесенні судові витрати позивача слід покласти на неї в межах нею понесених.
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 76 – 79, 81, 89, 141, 223, 244, 258 – 268, 273, 274,
352 – 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
1. У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Семененко Сергій Михайлович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про припинення договору іпотеки та обтяження майна – відмовити.
2. Судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції слід покласти на ОСОБА_1 в межах нею понесених.
3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
4. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
5. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.
6. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 19 червня 2026 року.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», адреса місцезнаходження: вул. Авіаконструктора І. Сікорського, 8, м. Київ, код ЄДРПОУ: 38750239.

Головуючий суддя    	Т. І. Якімець