ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/1487/24 пров. № А/857/2430/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Мричко Н.І.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив: визнати протиправними дії щодо обмеження з 01.12.2019 загального розміру пенсійної виплати – «максимальним розміром пенсії у сумі 22 611,34 грн»; виплати пенсійні виплати, після перерахунку з 01.01.2024 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/17681/23, без врахування грошових сум індексацій згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118 та від 24 лютого 2023 р. № 168, а також щомісячної доплати до пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 та щодо зменшення грошової суми індексації, після перерахунку з 01.01.2024 на виконання Рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/17681/23, проведеної відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 24.02.2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» з 4 231,71 грн. (21 480,77*0,197) до 1 500 грн»; зобов`язати перерахувати та виплатити недоотриману пенсію, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням щомісячної доплати до пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 у сумі 2 000,00 грн, індексації згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118 із застосуванням коефіцієнта збільшення у розмірі 1,14 та індексації згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 р. № 168 із застосуванням коефіцієнта збільшення у розмірі 1,197 без обмеження її розміром 1 500,00 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач протиправно застосував при перерахунку пенсії обмеження максимального розміру пенсії, оскільки з 20.12.2016 у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня норма, передбачена частиною сьомою статті 43 вказаного Закону, яка передбачала таке обмеження. У зв`язку з цим, відповідач протиправно здійснює виплату пенсії у неповному розмірі, з обмеженням її максимальним розміром. Крім цього, зазначає, що відповідачем проведено індексацію пенсії, однак виплата такої протиправно здійснюється з урахуванням максимального розміру 1 500 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач правомірно здійснив індексацію пенсії позивача з 01 березня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168, застосувавши коефіцієнт збільшення 1,197 та обмеживши суму підвищення 1 500 грн, як це прямо передбачено зазначеною постановою. Суд першої інстанції дійшов висновку, що порушень права позивача у цій частині не допущено. Водночас у частині вимог щодо скасування обмеження пенсії максимальним розміром суд зазначив, що такі вимоги фактично стосуються виконання попереднього судового рішення. Оскільки питання належного виконання судових рішень вирішуються у порядку судового контролю та виконавчого провадження, а не шляхом подання нового позову, суд визнав, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задоволити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не надав належної правової оцінки всім заявленим позовним вимогам і доказам, неправильно визначив предмет спору, внаслідок чого неправильно застосував норми матеріального та процесуального права й ухвалив незаконне рішення. Вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлено предмет позову та не розглянуто усіх його позовних вимог, оскільки його позовні вимоги не стосуються виконання рішення у справі № 380/17681/23.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на пенсійному обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як отримувач пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» виготовлено довідку від 11.06.2021 № 1536 про розмір грошового забезпечення позивача за нормами, чинними на листопад 2019 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.07.2022 у справі № 380/8691/22 позов задоволено частково, а саме: визнано протиправними дій ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови у здійсненні перерахунку з 01.12.2019 основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ДУ ТМО МВС України по Л/о від 11.06.2021 № 1536 про розмір грошового забезпечення станом на листопад 2019 року та зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок і виплату з 01.12.2019 основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ДУ ТМО МВС України по Л/о від 11.06.2021 № 1536 про розмір грошового забезпечення станом на листопад 2019 року.
На виконання вказаного судового рішення відповідач 01.11.2022 здійснив перерахунок пенсії позивача на підставі довідки ДУ ТМО МВС України по Л/о від 11.06.2021 № 1536 про розмір грошового забезпечення позивача станом на листопад 2019 року та перестав виплачувати щомісячну доплату, передбачену Постановою № 713. Окрім того, відповідачем зменшено відсоткове значення розміру пенсії до 70% сум грошового забезпечення та обмежено пенсію максимальним розміром, в результаті чого розмір пенсії склав 20 270 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 у справі № 380/17681/23 адміністративний позов задоволено, а саме: визнано протиправними дії, бездіяльність та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати ОСОБА_1 з 01.07.2021 щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», та здійснити виплату, з урахуванням виплачених сум, зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області перерахувати ОСОБА_1 з 01.12.2019 пенсію, виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії 82% сум грошового забезпечення, без обмеження пенсії максимальним розміром, та здійснити її виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.
01.04.2024 відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача на виконання рішення суду від 23.10.2023 у справі № 380/17681/23 з урахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2 000,00 грн, індексації відповідно Постанови КМУ від 16 лютого 2022 року № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,14 у розмірі 2637,99 та Постанови КМУ від 24 лютого 2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,197 у розмірі 1500 грн. Підвищено пенсію на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 постанови № 168, в межах граничної суми збільшення, а саме на 1 500,00 грн. Підсумок пенсії становить 29 576,92 грн; з урахуванням максимального розміру пенсії – 22 611,34 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано статтею 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон України № 2262-ХІІ), згідно з якою перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за вказаним Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію вказаного Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами зазначеного Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію вказаного Закону.
Усі призначені за вказаним Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за вказаним Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за вказаним Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII (далі – Закон України № 1282-XII) пенсії є одним із об`єктів індексації грошових доходів населення.
У вказаній статті також зазначено, що індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого року № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» (далі - Постанова № 118) з 01 березня 2022 року було установлено, що перерахунок пенсій згідно з Порядком № 124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,14; у разі, коли розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, зазначеного в абзаці другому цього пункту, не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії.
24.02.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» № 168 (далі – Постанова № 168).
Пунктом 1 постанови № 168 установлено, що з 01 березня 2023 р. перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» (Офіційний вісник України, 2019 р., № 19, ст. 663), проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі – коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,197.
Відповідно до пункту 2 Постанови № 168 установлено, що з 1 березня 2023 р. розміри пенсій, призначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 р. № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» (Офіційний вісник України, 2022 р., № 18, ст. 968) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31 грудня 2022 р. включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, з урахуванням положень, передбачених пунктом 10 цієї постанови, у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом.
У свою чергу, пунктом 10 Постанови № 168 установлено, що:
у разі коли розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії;
розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, не може перевищувати 1 500 гривень.
Аналіз наведеного дає підстави вважати, що перерахунок пенсії проводиться із застосуванням коефіцієнта в розмірі 1,197, однак розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії не може перевищувати 1 500 грн.
Суд першої інстанції вірно становив, що на виконання постанови № 168 відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача з 01.03.2023 з нарахуванням індексації у сумі 1 500,00 грн, з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,197.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушень прав позивача у зв`язку з виплатою йому з 01.03.2023 індексації пенсії у розмірі 1500 грн, оскільки на виконання постанови № 168 відповідач провів індексацію основного розміру пенсії позивача з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,197.
Колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до постанови № 168 розмір збільшення в результаті перерахування не може перевищувати 1 500 гривень.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.06.2024 при розгляді справи № 420/25804/23, яка в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховується під час вирішення цього спору.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що 01.04.2024 відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача на виконання рішення суду від 23.10.2023 у справі № 380/17681/23 з урахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2 000,00 грн, індексації відповідно Постанови КМУ від 16 лютого 2022 року № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,14 у розмірі 2637,99 грн.
Вищевказане підтверджує безпідставність позовних вимог щодо неврахування грошових сум індексацій згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118 та від 24 лютого 2023 р. № 168, а також щомісячної доплати до пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713.
Щодо позовної вимоги про обмеження розміру пенсії позивача максимальним розміром з 01.12.2019 колегія суддів зазначає наступне.
У частині першій статті 383 КАС України встановлено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 у справі № 380/17681/23 адміністративний позов без обмеження пенсії максимальним розміром ОСОБА_1 задоволено, а саме: визнано протиправними дії, бездіяльність та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати ОСОБА_1 з 01.12.2019 пенсію, без обмеження пенсії максимальним розміром, та здійснити її виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.
01.04.2024 відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача на виконання рішення суду від 23.10.2023 у справі № 380/17681/23, проте обмежив розмір пенсії максимальним розміром. Підсумок пенсії становить 29 576,92 грн; з урахуванням максимального розміру пенсії – 22 611,34 грн.
Абзацом 1 частини першої статті 373 КАС України встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Частиною п`ятою статті 372 КАС України визначено, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України «Про виконавче провадження», відповідно до частини першої статті 1 якого виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За вимогами частини першої статті 11 цього Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З аналізу цих норм слідує, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому вказаним Законом, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.
Статтею 382 КАС України передбачено судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах, відповідно до частин першої, восьмої якої суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.
Також відповідно до приписів частин першої, шостої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень – відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Зазначені норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Суд апеляційної інстанції правильно вказав, що предметом розгляду у цій справі є дії відповідача (суб`єкта владних повноважень) вчинені на виконання рішення суду від 23.10.2023 у справі № 380/17681/23 в частині обмеження пенсії позивача максимальним розміром з 01.12.2019.
Разом з тим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Отже, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.
При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 у справі № 816/2016/17 (К/9901/50946/18), від 16 січня 2019 р. у справі № 686/23317/13-а (№ 11-1193апп18) та постановах Верховного Суду від 27 листопада 2018 у справі № 520/11829/17, від 21 серпня 2019 у справі № 295/13613/16-а, яка в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховується при вирішенні спірних правовідносин.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, пов`язаних з виконанням ГУ ПФУ у Львівській області рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 у справі № 380/17681/23.
Суд апеляційної інстанції враховує доводи скаржника про те, що позовні вимоги щодо неврахування грошових сум індексацій згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118 та від 24 лютого 2023 р. № 168 не пов`язані із виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 у справі № 380/17681/23, однак, як зазначено судом вище, такі вимоги розглянуті судом по суті та визнані необгрунтованими, оскільки відповідачем в належному розмірі нараховано позивачу грошових сум індексацій згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118 та від 24 лютого 2023 р. № 168.
При цьому, обставини обмеження розміру пенсії позивача максимальним розміром з 01.12.2019 стосуються безпосередньо невиконання відповідачем рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 у справі № 380/17681/23, тому не можуть переглядатись судом у цій справі.
Виходячи із наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року у справі № 380/1487/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська