Справа № 127/37972/25
Провадження 2/127/8979/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2026 року 	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Горбатюка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 07.02.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір (оферти) №07.02.2025-100001259. Відповідно до умов цього договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4000,00 грн. Позивач зазначив, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, однак відповідач належним чином не виконав обов`язок щодо повернення кредиту та сплати передбачених договором платежів, у зв`язку з чим станом на день звернення до суду утворилась заборгованість у розмірі 9630,38 грн, яка складається з 4000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 3360,00 грн заборгованості за процентами, 270,38 грн заборгованості за комісією та 2000,00 грн неустойки. З огляду на це позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені ним судові витрати.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.
Відповідно до ст. 128 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.
Будь-які докази у справі, крім поданих стороною позивача разом із позовною заявою, чи клопотання від учасників справи на адресу суду не надходили.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. 
Суд установив, що 07.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 07.02.2025-100001259.
Відповідно до кредитного договору № 07.02.2025-100001259 від 07.02.2025 позичальнику надано кредит на таких умовах: дата надання кредиту - 07.02.2025; сума кредиту - 4000,00 грн; строк, на який надається кредит, - 98 днів з дати його надання; дата повернення кредиту - 15.05.2025.
У договорі також визначено, що продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування та строку виплати кредиту передбачене, однак продовження строку самого договору не передбачене. Позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та строку виплати кредиту на підставі звернення до кредитодавця в паперовій або електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора.
Згідно з умовами договору процентна ставка є фіксованою незмінною та становить 1 % за один день користування кредитом. Договором також передбачено комісію, пов`язану з наданням кредиту, у розмірі 20 % від суми кредиту, що становить 800,00 грн. Ця комісія нараховується кредитором та обліковується у день видачі кредиту. Денна процентна ставка за договором становить 0,93 %.
У графіку платежів сторони погодили сім чергових платежів. Перший платіж у розмірі 1089,62 грн мав бути сплачений 20.02.2025 та складався з 560,00 грн процентів і 529,62 грн комісії за надання кредиту. Другий платіж у розмірі 1089,62 грн мав бути сплачений 06.03.2025 та складався з 560,00 грн процентів, 270,38 грн комісії за надання кредиту та 259,24 грн суми кредиту. Наступні платежі мали вноситися 20.03.2025, 03.04.2025, 17.04.2025, 01.05.2025 та 15.05.2025.
Відповідно до п. 3.1 договору кредитодавець зобов`язався надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти і комісію, якщо комісія встановлена договором.
Згідно з п. 3.2 договору кредит надавався на придбання товарів, робіт, послуг для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, а позичальник зобов`язався не використовувати кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати кредит на рахунки організаторів азартних ігор.
Відповідно до п. 4.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності, а способом надання коштів визначено перерахування на рахунок споживача з використанням реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-50ХХ-ХХХХ-4940.
Згідно з п. 4.3 договору днем надання кредиту є списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту чи сплати платежу є день надходження коштів у касу кредитодавця або зарахування коштів на поточний рахунок кредитодавця.
Відповідно до п. 4.4 договору сторони встановили, що проценти нараховуються з дня надання позичальнику кредиту, включаючи день надання кредиту, до дати його фактичного повернення, а проценти за користування кредитом кредитодавець нараховує та обліковує щоденно. Цим же пунктом сторони погодили, що у разі дострокової сплати платежу достроково сплачений платіж із суми кредиту зараховується у день його фактичної сплати, а достроково сплачені проценти та комісія зараховуються в рахунок виконання відповідних зобов`язань у дату платежу, вказану у графіку.
Згідно з п. 6.1 договору позичальник зобов`язався використати кредит на визначені договором цілі та забезпечити своєчасне повернення кредиту, процентів і комісії у строки, зазначені у заявці, а неустойку, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань, - сплатити з моменту пред`явлення відповідної вимоги.
Крім того, у п. 6.6 договору відповідач підтвердив, що уклав цей договір, повністю усвідомлюючи значення своїх дій, згідно з вільним волевиявленням, повністю розуміє усі його умови, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними.
Вказаний електронний кредитний договір складався з пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки, сформованої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника та обрання ним конкретних умов кредитування, а також відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту), підписаної позичальником одноразовим ідентифікатором, отриманим у повідомленні на номер телефону, який він вказав під час ідентифікації на сайті.
Акцепт договору відповідач підписав одноразовим ідентифікатором Е718, який було направлено на фінансовий номер 0974047445. У тексті акцепту відповідач підтвердив, що розуміє, що підписує та укладає кредитний договір на викладених у ньому умовах.
На підтвердження ідентифікації відповідача позивач надав інформацію, отриману з центрального вузла системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача. Із цієї інформації суд установив, що 07.02.2025 позичальник проходив ідентифікацію через АТ «Акцент-Банк», а система містить дані про ОСОБА_1 , його РНОКПП НОМЕР_1 , дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер телефону НОМЕР_2 , адресу реєстрації: АДРЕСА_1 , а також паспортні дані: серія НОМЕР_3 , виданий Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області 02.10.2002.
Позивач також надав копію договору про надання послуг з переказу коштів № ФК-П-2024/01-2, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення», за умовами якого платіжна установа надавала товариству послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.
Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 35-2411 від 24.11.2025, на підставі укладеного між підприємствами договору на платіжну картку клієнта НОМЕР_4 07.02.2025 о 16:22:37 успішно перераховано 4000,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua - 646529504, призначення платежу - «Видача за договором кредиту № 07.02.2025-100001259».
Тобто позивач перерахував відповідачу кредитні кошти в сумі 4000,00 грн саме на той електронний платіжний засіб, реквізити якого відповідач зазначив при укладенні договору.
На підтвердження розміру заборгованості позивач надав довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 07.02.2025-100001259 від 07.02.2025, згідно з якою заборгованість відповідача становить 9630,38 грн, з яких: 4000,00 грн - основний борг, 3360,00 грн - проценти, 270,38 грн - комісія за надання кредиту, 2000,00 грн - неустойка. У цій довідці зазначено, що проценти нараховані за період з 07.02.2025 по 15.05.2025.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. 
Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. 
Частина перша статті 549 ЦК України визначає, що неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. За частиною першою статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. 
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки за таке прострочення. Неустойка та інші платежі, нараховані з 24.02.2022 за прострочення виконання таких договорів, підлягають списанню кредитодавцем. 
Воєнний стан в Україні продовжено Указом Президента України від 27 квітня 2026 року №342/2026, затвердженим Законом України від 28 квітня 2026 року № 4857-IX.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. 
Суд встановив, що 07.02.2025 між сторонами виникли кредитні правовідносини на підставі електронного кредитного договору № 07.02.2025-100001259. Факт укладення договору позивач довів належними доказами, які взаємопов`язані між собою та узгоджуються із обставинами, викладеними у позові..
Позивач виконав свій обов`язок щодо надання кредиту - на картку відповідача перерахував погоджену у договорі суму у розмірі 4000,00 грн. 
Відповідач не подав жодного доказу, який би спростовував факт укладення договору, проходження ним ідентифікації, отримання одноразового ідентифікатора, належність йому вказаного номера телефону чи електронного платіжного засобу, а також факт перерахування йому кредитних коштів.
Оскільки відповідач не повернув отримані кредитні кошти у строки, визначені договором, вимога позивача про стягнення основної суми боргу у розмірі 4000,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення процентів суд враховує, що договором сторони погодили фіксовану процентну ставку 1 % за кожен день користування кредитом, а проценти нараховуються з дня надання кредиту до дня його фактичного повернення. Позивач просить стягнути 3360,00 грн процентів за період з 07.02.2025 по 15.05.2025. Така складова заборгованості узгоджується з погодженими сторонами умовами договору, графіком платежів та довідкою-розрахунком, а відповідач її не спростував, тому ця вимога також підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення комісії суд зважає, що умову про комісію сторони погодили в кредитному договорі. Її кредитодавець нараховує та обліковує в день видачі кредиту, а сплачується вона згідно з графіком платежів. Ця комісія є разовим платежем, прямо пов`язаним з наданням кредиту, включена до погоджених сторонами загальних витрат за споживчим кредитом та не виходить за межі граничного розміру денної процентної ставки, встановленого законом. За таких обставин вимога про стягнення комісії у розмірі 270,38 грн. за надання кредиту є обґрунтованою.
Щодо вимоги про стягнення неустойки суд дійшов висновку, що підстав для її задоволення немає.
Неустойка у розмірі 40,00 грн за кожен день невиконання чи неналежного виконання окремого зобов`язання передбачена умовами договору. Разом з тим на час виникнення прострочення та на час розгляду справи в Україні діє воєнний стан. Пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України звільняє позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у період дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
За таких обставин вимога про стягнення 2000 грн неустойки задоволенню не підлягає. 
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 7630,38 грн, з яких 4000,00 грн - основний борг, 3360,00 грн - проценти, 270,38 грн - комісія. У частині вимоги про стягнення неустойки у задоволенні позову необхідно відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позов на 79,23 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1919,27 грн.
Керуючись ст. 81, 141, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №07.02.2025-100001259 від 07.02.2025 у розмірі 7630 (сім тисяч шістсот тридцять) гривень 38 копійок, з яких: 4000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3360 грн - заборгованість за процентами, 270,38 грн - заборгованість за комісією.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 1919 гривень 27 копійки.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя           В. В. Горбатюк