ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 червня 2026 року 
м. Київ 
справа № 569/1714/25
провадження № 61-16020св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідачі: Акціонерне товариство «Сенс Банк», приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Плетньов Володимир Олександрович,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду 
від 18 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Хилевича С. В., Шимківа С. С.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
1. У січні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк»), приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Плетньова В. О.про скасування рішення про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, припинення права власності.
2. Позов обґрунтовували тим, що 03 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №148Д, відповідно до пункту 1.1. якого банк, у порядку та на умовах, визначених договором кредиту, надав ОСОБА_1 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 35 000,00 дол. США, зі сплатою 14,0 % річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 02 квітня 2023 року. 
3. Додатковою угодою №1 від 30 жовтня 2008 року до кредитного договору внесено зміни, а саме процентну ставку за користування кредитом встановлено на рівні 15,0 % річних з 20 жовтня 2008 року. 
4. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №148Д-1 
від 03 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В. I. та зареєстрований в реєстрі за номером 1894. 
5. Предметом іпотеки за вищевказаним договором є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . 
6. Відповідно до пунктів 1.1., 1.4. договору іпотеки ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передали квартиру АДРЕСА_2 в іпотеку Акціонерному-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» у якості забезпечення виконання зобов`язань, що виникають із кредитного договору, а саме повернення кредиту в сумі 
35 000,00 дол. США, сплаті процентів за користування кредитом, можливих санкцій, а також відшкодування інших витрат, на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги. 
7. Пунктом 2.4.3. договору іпотеки сторони передбачили, що іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання ОСОБА_1 основного зобов`язання (кредитного договору) задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 
8. Пунктом 4.5. іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель (позивач) за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів, зокрема, на підставі рішення суду (пункт 4.5.1. договору іпотеки). 
9. У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») 
у 2011 році, скориставшись наданим йому законом та умовами укладеного із відповідачем кредитного договору правом на звернення стягнення на предмет іпотеки, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , 
ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
10. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 травня 
2012 року у справі №2-1961/2011, позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково та звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , а саме на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , для задоволення грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №148Д від 03 квітня 2008 року у розмірі 434 811,29 грн шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації 353 500,00 грн (триста п?ятдесят три тисячі п?ятсот гривень 00 копійок). 
11. Як убачається зі змісту судового рішення, згідно наданого розрахунку, який проведено відповідно до вимог чинного законодавства та умов кредитного договору, станом на 23 лютого 2012 року заборгованість за договором кредиту становить, зокрема:
- заборгованість за кредитом у розмірі 34 023,90 дол. США;
- заборгованість за процентами у розмірі 16 764,73 дол. США;
- пеня у розмірі 9 172,09 грн;
- штраф (1 випадок несплати кредиту та 1 випадок несплати нарахованих процентів, всього 2 випадки) у розмірі 2 420,42 дол. США.
12. Всього заборгованість за договором кредиту, в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу Національного банку України (далі - НБУ) станом на 23 лютого 2012 року, відповідно до змісту судового рішення, становить 434 811,29 грн. 
13. У подальшому Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №148Д від 03 квітня 2008 року у розмірі 1 339 211,31 грн та 3 654 грн судового збору, у задоволенні якого рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2020 року у справі №569/5069/15-ц було відмовлено повністю.
14. Судом у вищевказаній справі було встановлено, що у 2011 році банк скористався своїм правом на дострокове повернення всього кредиту, з метою дострокового погашення всієї кредитної заборгованості за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №148Д від 03 квітня 2008 року, оскільки за рішенням суду мало місце звернення стягнення на належний відповідачам предмет іпотеки. Як наслідок, строк кредитного договору сторін закінчився, і між ними існують лише невиконані зобов`язальні правовідносини.
15. У подальшому, 25 вересня 2021 року, АТ «Альфа Банк» звернулося до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу ПлетньоваВ. О. із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційний номер заяви 48099244).
16. На переконання позивачів, при подачі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, АТ «Альфа-Банк» неправомірно здійснило нарахування заборгованості та подало реєстратору відомості про розмір заборгованості, які не відповідали дійсності.
17. Також зауважували, що кратне збільшення розміру заборгованості унеможливило виконання боржником направлених банком вимог про усунення порушення.
18. Зазначали, що на нотаріуса як на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.
19. Зауважували, що встановлення реального розміру заборгованості є істотною умовою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, при чому перевірка відомостей щодо розміру заборгованості є законодавчо визначеним обов`язком реєстратора.
20. Відтак, всупереч вимогам законодавства, приватний нотаріус як реєстратор, приймаючи рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки, не встановив реально існуючий розмір заборгованості та прийняв протиправне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №60635861 від 28 вересня 2021 року, на підставі якого внесено запис про перехід права власності на об`єкт нерухомого майна до АТ «Альфа-Банк», оскільки до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень додано довідку від 24 вересня 2021 року, з якої вбачається, що загальна заборгованість за Кредитним договором №148Д від 03 квітня 2008 року складає 100 254,17 дол. США, що становить 2 659 462, 42 грн згідно курсу НБУ станом на 24 вересня 2021 року.
21. Вищезазначений розмір заборгованості кратно перевищує розмір заборгованості, встановлений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №2-1961/2011.
22. З урахуванням вищевказаного позивачі просили суд:
- скасувати рішення приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Плетньова В. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №60635861 
від 28 вересня 2021 року, на підставі якого внесено запис про перехід права власності на об`єкт нерухомого майна до АТ «Альфа-Банк», а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ;
- припинити право власності АТ «Сенс Банк» на нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру 
АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
23. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 
2025 року позов  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3  задоволено частково.
Скасовано рішення приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Плетньова В. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №60635861 
від 28 вересня 2021 року, на підставі якого внесено запис про перехід права власності на об`єкт нерухомого майна до АТ «Альфа-Банк», а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
24. Частково задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №60635861 від 28 вересня 2021 року, на підставі якого внесено запис про перехід права власності на об`єкт нерухомого майна до АТ «Альфа-Банк», міський суд мотивував своє рішення тим, що банком не було дотримано вимог щодо належного надсилання боржникові та іпотекодавцям повідомлення про усунення порушення.
25. На переконання міського суду відсутність у описах вкладення номерів (найменувань) поштових відправлень не давало нотаріусу змоги встановити, які саме листи надсилались боржнику та іпотекодавцям та які були повернуті відправникові «за закінченням терміну зберігання».
26. Відтак, за встановленої відсутності належного надсилання вимоги іпотекодавець не набув права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.
27. Додатково міський суд зауважив, що матеріали реєстраційної справи містять вимоги про усунення порушень та довідку, у яких містяться різні розміри заборгованості за кредитним договором, а відтак відомості про розмір заборгованості, вказані у вимогах про усунення порушень та довідці, фактично суперечать розміру заборгованості, визначеному у змісті судових рішень у справах №2-1961/2011 та №569/5069/15-ц, які набрали законної сили та є обов`язковими до виконання, зокрема, банком.
28. Таким чином, направлення вимог про усунення порушень позивачам та надання реєстратору довідки про заборгованість із відображенням значно завищеного розміру заборгованості, який, своєю чергою, суперечить визначеному судовими рішеннями розміру заборгованості за кредитним договором, свідчить про недобросовісність дій банку та створення останнім умов, наявність яких унеможливило усунення порушення боржниками, що свідчить про очевидну недобросовісність дій банку та зводяться до зловживання останнім своїм правом.
29. Відмовляючи у задоволенні вимоги позивачів про припинення права власності АТ «Сенс Банк» на спірну квартиру, міський суд вказав, що задоволення останньої не відповідатиме неналежному способу захисту порушеного права позивачів, оскільки задоволення вимоги про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав є підставою для державної реєстрації права власності за позивачами.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
30. Постановою Рівненського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» задоволено.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 2025 року скасовано.
У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Сенс Банк» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 453,44 грн в рівних частинах - по 483,48 грн з кожного.
31. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що відсутність у наявних у матеріалах справи копіях описів вкладення номерів (найменувань) поштових відправлень не має істотного значення для правильного вирішення спору. Суд зазначив, що направлення повідомлень саме з описом вкладення не є обов`язковим, оскільки достатнім є надсилання рекомендованої кореспонденції.
32. Такий висновок, на переконання апеляційного суду, узгоджується з редакцією Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, чинною на момент звернення стягнення на предмет іпотеки, яка передбачала як належний спосіб повідомлення надсилання рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю, якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше одного місяця надсилалася відповідна вимога та які були повернуті відправникові у зв`язку з відсутністю адресата або закінченням установленого строку зберігання поштового відправлення.
33. Відтак, ураховуючи, що матеріалами справи підтверджується надсилання банком 20 січня 2021 року та 04 березня 2021 року на адреси позичальника та майнових поручителів повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, а також про анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням із вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд дійшов висновку, що висновок міського суду про недотримання банком порядку надсилання вимоги про виконання порушеного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги є помилковим.
34. Крім того, апеляційний суд визнав помилковими посилання міського суду на зловживання банком своїми правами шляхом зазначення у повідомленнях розміру заборгованості, який перевищував розмір, визначений судовим рішенням, як на підставу для задоволення позовних вимог. Апеляційний суд виходив із того, що зазначена обставина сама по собі не свідчить про незаконність звернення стягнення на предмет іпотеки, а може бути лише підставою для відшкодування іпотекодавцю різниці між 90 відсотками вартості предмета іпотеки та розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, але не для скасування державної реєстрації права власності.
35. Додатково апеляційний суд зауважив, що розмір заборгованості, встановлений рішенням суду, значно перевищує вартість предмету іпотеки, що свідчить про те, що права позивачів не могли бути порушені.
36. Враховуючи вищевикладене апеляційний суд зауважив на безпідставності позовних вимог та, як наслідок, на відсутності підстав для задоволення останніх.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
37. У грудні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 18 листопада 2025 рокуу вказаній справі.
38. Ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2025 рокувідкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
39. Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2026 рокусправу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
40. У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції, а рішення міського суду залишити в силі.
41. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 19 грудня 2019 року в справі № 641/1793/17, від 29 вересня 2020 року в справі № 757/13243/17, від 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц, від 12 січня 2022 року в справі № 757/38146/19, від 18 квітня 2022 року в справі 
№ 520/1185/16-ц, від 30 червня 2022 року в справі № 554/9678/19, від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20, від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21, від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22, від 14 травня 2024 року в справі № 357/13500/18, від 15 травня 2024 року в справі № 523/5600/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
42. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про безпідставність порушених перед судом вимог.
43. На переконання заявниці, обґрунтованими є висновки саме суду першої інстанції щодо того, що банком своїми протиправними діями штучно збільшено розмір заборгованості, який відображений у змісті вимоги про усунення порушень боржником, що фактично унеможливило виконання останньої, тобто погашення заборгованості.
44. Відтак, фіктивне відображення розміру заборгованості у змісті вимоги не може становити жодних правових наслідків, зокрема, у вигляді виконання або завершення тридцятиденного строку з моменту його отримання іпотекодавцем та боржником.
45. Також заявниця вказує на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження направлення на адресу іпотекодавців та боржника саме вимог про сплату боргу за кредитним договором.
46. Додатково ОСОБА_1 звертає увагу колегії суддів на наявність у державного реєстратора обов`язку щодо перевірки, зокрема, відомостей щодо розміру заборгованості.
47. Відтак, на переконання заявниці, штучне збільшення банком розміру заборгованості, а також відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження направлення іпотекодавцю та боржнику вимог про погашення заборгованості за кредитним договором свідчать про наявність підстав для скасування оспорюваного рішення про державну реєстрацію права власності банку на предмет іпотеки.
Доводи особи, яка подала додаткові пояснення у справі
48. 23 січня 2026 року через систему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшли додаткові пояснення АТ «Сенс Банк», які за своїм змістом є відзивом на касаційну скаргу, поданим поза строками, визначеними у змісті ухвали Верховного Суду від 25 грудня 2025 року про відкриття касаційного провадження у справі, 
а відтак підлягають залишенню без розгляду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (провадження 
№ 12-25гс21) та від 04 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (провадження 
№ 14-31цс22)).
Фактичні обставини справи, встановлені судами
49. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №148Д, відповідно до пункту 1.1. якого банк, у порядку та на умовах, визначених договором кредиту, надав ОСОБА_1 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмрі 
35 000,00 дол. США, зі сплатою 14,0 % річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 02 квітня 2023 року (Т.1, а.с.66-75).
50. Додатковою угодою №1 від 30 жовтня 2008 року про внесення змін до договору кредиту № 148Д від 03 квітня 2008 року сторони домовились з 20 жовтня 2008 року встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 15,0 % річних. Інші умови договору залишені сторонами незмінними (Т.1, а.с.80).
51. З метою забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №148Д-1 
від 03 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В. I. та зареєстрований в реєстрі за номером 189. 
52. Предметом іпотеки за вказаним договором є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.63-65).
53. Відповідно до пункту 1.1. та 1.4. іпотечного договору, ОСОБА_1 , 
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передали квартиру АДРЕСА_2 в іпотеку Акціонерному-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» у якості забезпечення виконання зобов?язань, що виникають із Кредитного договору, а саме повернення кредиту в сумі 
35 000,00 дол. США, сплаті процентів за користування кредитом, можливих санкцій, а також відшкодування інших витрат, на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги.
54. Умовами договору іпотеки сторони узгодили наявність у іпотекодержателя права у разі невиконання або неналежного виконання ОСОБА_1 основного зобов?язання (кредитного договору) на задоволення своїх забезпечених іпотекою вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (пункт 2.4.3., стаття 4 іпотечного договору)).
55. Пунктом 4.5.1. іпотечного договору сторони передбачили, що іпотекодержатель (позивач) за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів, зокрема, на підставі рішення суду.
56. У зв?язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору кредиту, 
ПАТ «Укрсоцбанк» у 2011 році звернулося до Рівненського міського суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки (справа № 2-1961/2011).
57. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 травня 
2012 року у справі №2-1961/2011, позовні вимоги ПАТ «Укрсобанк» задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , а саме на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , для задоволення грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №148Д від 03 квітня 2008 року в сумі 434 811, 29 грн шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації 353 500,00 грн.
58. Зі змісту вищевказаного судового рішення судами встановлено, що станом на 23 лютого 2012 року заборгованість за договором кредиту становила, зокрема:
- заборгованість за кредитом у розмірі 34 023,90 дол. США;
- заборгованість за процентами у розмірі 16 764,73 дол. США;
- пеня - 9 172,09 грн;
- штраф (1 випадок несплати кредиту та 1 випадок несплати нарахованих процентів, всього 2 випадки) у розмірі 2 420,42 дол. США.
59. Всього заборгованість за договором кредиту, в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 23 лютого 2012 року, становить 434 811,29 грн (Т.1, а.с.23-24). 
60. Також судами встановлено, що у 2015 року АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №148Д від 03 квітня 2008 року у розмірі 1 339 211,31 грн та 3 654,00 грн судового збору (справа № 569/5069/15-ц).
61. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 
2020 року у справі №569/5069/15-ц у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» відмовлено.
62. Зі змісту матеріалів реєстраційної справи № 2466638156060 апеляційний суд установив, що у січні та березні 2021 року АТ «Альфа-Банк» засобами поштового зв`язку направило на адреси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (вимоги про усунення порушень). У зазначених повідомленнях банк вимагав усунути порушення, а саме погасити заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 20 січня 2021 року становив
67 303,03 дол. США, а також попереджав іпотекодавців та боржника про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому 
статтею 37 Закону України «Про іпотеку». 
63. Вищезазначені повідомлення повернулися на адресу банку без вручення адресатам із зазначенням причин повернення «за закінченням терміну зберігання» (Т.2, а.с.15-32; 35-36).
64. Також судами встановлено, що матеріали реєстраційної справи містять довідку про розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 148Д станом на 24 вересня 2021 року, відповідно до змісту якої загальна заборгованість за кредитним договором складає 100 254,17 дол. США (Т.2, а.с.33).
65. 25 вересня 2021 року АТ «Альфа Банк» звернулося до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Плетньова В. О. із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційний номер заяви 48099244) (Т.1, а.с.27).
66. Рішенням приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Плетньова В. О. як державного реєстратора від 28 вересня 2021 року індексний номер 60635861 здійснено реєстрацію права власності АТ «Альфа Банк» на квартиру АДРЕСА_3 . Документи, подані для державної реєстрації: іпотечний договір № 148Д-1 від 03 квітня 2008 року (Т.1, а.с.38-39).
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
67. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
68. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу.
69. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
70. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
71. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
72. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі - у редакції на момент укладення іпотечного договору), іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення 
своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
73. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»)
74. Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
75. Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
76. Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: 
передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; 
право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
77. Згідно з частиною першою - четвертою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, 
є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. 
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. 
Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. 
Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність.
78. З аналізу змісту вищенаведених норм Закону України «Про іпотеку» вбачається, що застереження в іпотечному договорі прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовстановлюючим документом.
79. У справі, яка переглядається, позасудове врегулювання спору та застереження про можливість задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки сторони погодили в пункті 4.5.3 договору іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому 
статтею 37 Закону України «Про іпотеку».
80. Відтак, встановивши, що ОСОБА_1 , як позичальник за кредитним договором свої зобов`язання за кредитним договором, забезпеченим договором іпотеки не виконала, апеляційний суд, дійшов правильного висновку про набуття іпотекодержателем передбаченого укладеним між сторонами договором іпотеки права на задоволення своїх вимог у порядку, визначеному статтею 37 Закону України «Про іпотеку».
81. Щодо посилання заявниці на неналежне направлення банком вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором колегія суддів зауважує таке.
82. Відповідно до преамбули Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», останній регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.
83. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання 
і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
84. Державним реєстратором є, зокрема, нотаріус (пункт 2 частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
85. Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.
86. Порядком, який визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна є Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року 
№ 1127 (далі - Порядок № 1127).
87. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком (пункт 40 Порядку № 1127 у редакції на момент здійснення оспорюваної державної реєстрації).
88. Відповідно до пункту 61 Порядку № 1127 у редакції на момент здійснення оспорюваної державної реєстрації, для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, набуття права оренди земельної ділянки, права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), також подаються:
1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або
засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або
засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або
засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);
3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;
4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.
89. Відтак, змістом пункту 61 Порядку № 1127 у редакції на момент здійснення оспорюваної у судовому порядку державної реєстрації визначено вичерпний перелік обов'язкових для поданняреєстраторудокументів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а державний реєстратор під час її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства, про що обґрунтовано зауважено апеляційним судом у змісті оскаржуваної у касаційному порядку постанови.
90. Водночас, як зауважено Великою Палатою Верховного Судуу змісті постанови від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження 
№ 14-711цс19) в контексті дотримання іпотекодержателем порядку направлення на адресу іпотекодавця (баржника) вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, належним необхідно вважати надсилання такої вимоги з дотриманням встановленогосамедоговором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. 
Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку. 
Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також необхідно вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.
91. У постанові від 11 серпня 2021 року у справі № 715/1788/19 (провадження № 61-6548св20) Верховний Судом зазначено, що у разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем у загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.
92. Відтак, при розгляді справ, предметом спору у яких є оскарження рішення про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки у позасудовому порядку, судам необхідно встановити дотримання порядку повідомлення як боржника так і іпотекодавця щодо наміру звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.
93. Як вбачається зі змісту договору іпотеки, укладеного між банком, боржником та іпотекодавцями, сторони останнього не обумовили порядок направлення на адресу боржника та іпотекодавців вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та про намір звернення стягнення на предмет іпотеки, обмежившись посиланням на порядок, передбачений змістом статті 37 Закону України «Про іпотеку».
94. З матеріалів реєстраційної справи № 2466638156060 щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 вбачається, що 20 січня 2021 року та 04 березня 2021 року банком на адреси боржника та іпотекодавців направлялись повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов'язанням, що підтверджується, зокрема, описами вкладення, рекомендованими повідомленнями про вручення, довідками про причини невручення поштових відправлень із зазначенням причин повернення поштових відправлень «за закінченням терміну зберігання».
95. При цьому колегія суддів відхиляє як неспроможні посилання касаційної скарги на відсутність у описах вкладення найменування поштових відправлень з огляду на таке.
96. Відповідно до пункту 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року 
№ 270у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.
97. Отже, як перевірка відповідності вкладення поштового відправлення опису так і зазначення номера поштового відправлення на примірнику опису, що видається відправникові, є обов`язком працівника поштового зв`язку, а не відправника.
98. Таким чином, незазначення номера поштового відправлення на описі вкладення в поштове відправлення свідчить виключно про неналежне виконання безпосередньо працівником відділення поштового зв`язку своїх службових обов`язків та не може спричиняти настання для іпотекодержателя будь-яких негативних наслідків, зокрема, у вигляді визнання наданого ним доказу неналежним.
99. Аналогічних за своїм змістом висновків дійшов Верховний Суд у змісті постанов від 02 грудня 2024 року в справі № 520/24417/23 (адміністративне провадження № К/990/17895/24) та від 21 травня 2025 рокуу справі № 495/9/21 (провадження № 61-9838св24).
100. З урахуванням викладеного колегія суддів зауважує, що позивачі, звертаючись до суду із позовом, фактично не спростували презумпцію належного повідомлення іпотекодержателем боржника та іпотекодавців щодо необхідності усунення порушень основного зобов`язання, тоді як обов`язок із спростування цієї презумпції покладався саме на них, а доводи касаційної скарги вищевказаних висновків апеляційного суду не спростовують.
101. Крім того, апеляційний суд обґрунтовано зауважив, що Порядок № 1127 
у редакції, чинній на момент здійснення оспорюваної у судовому порядку державної реєстрації, не покладав на іпотекодержателя обов`язку надсилати боржнику та іпотекодавцям вимоги саме з описом вкладення. При цьому належним способом повідомлення вважалося надсилання рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю.
102. Наведене спростовує доводи касаційної скарги про відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів направлення іпотекодержателем боржнику та іпотекодавцям вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.
103. Також колегія суддів відхиляє як неспроможні посилання касаційної скарги на завищений банком розмір заборгованості за кредитним договором, зазначений у змісті довідки, наданій державному реєстратору, оскільки державний реєстратор при вчиненні реєстраційних дій не наділений повноваженнями з перевірки розміру кредитної заборгованості, зазначеного іпотекодержателем, факт нарахування відсотків та неустойки за межами строку кредитування не має правового значення в контексті правомірності прийнятих державним реєстратором рішень за умови встановлення ним факту невиконання боржником зобов`язань з повернення кредиту в повному обсязі. До того ж не передбачено такої підстави для відмови 
у зверненні стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.
104. Вищевказані висновки сформовано Верховним Судом у змісті постанов 
від 09 лютого 2022 року в справі № 760/24222/19 (провадження № 61-9300св21), 
від 05 липня 2022 рокуу справі № 757/23840/19 (провадження № 61-19121св21) та від 27 березня 2023 рокуу справі № 753/18071/19 (провадження № 61-7979св22).
105. Таким чином, урахувавши, що позивачі, звертаючись до суду з позовом, не спростували презумпцію належного повідомлення іпотекодержателем боржника та іпотекодавців про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, а також те, що державний реєстратор під час вчинення реєстраційних дій не наділений повноваженнями щодо перевірки розміру кредитної заборгованості, зазначеної іпотекодержателем у вимозі, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що державна реєстрація права власності відповідача на предмет іпотеки була проведена з дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у відповідній редакції), оскільки кредитор надав усі необхідні документи для проведення відповідної реєстраційної дії, 
а доводи касаційної скарги таких висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
106. Посилання скарги на неврахування апеляційним судом правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, на які посилається заявник 
у касаційній скарзі, не можуть бути застосовані у справі, що переглядається, оскільки сформульовані за інших фактичних обставин та не суперечать висновкам суду апеляційної інстанції у справі, яка є предметом касаційного перегляду.
107. Підсумовуючи, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
108. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.
109. Колегією суддів враховано усталену практику ЄСПЛ, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain», серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
110. ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не 
є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» («Ponomaryov v. Ukraine», заява № 3236/03)).
111. ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують 
у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі Проніна проти України (Pronina v. Ukraine, заява 
№ 63566/00, § 23)). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
112. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
113. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено 
з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
114. Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає правильними висновки апеляційного суду про відсутність порушень порядку державної реєстрації права власності банку на предмет іпотеки у позасудовому порядку, а відтак вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
2. Постанову Рівненського апеляційного суду від 18 листопада 2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:	Є. В. Синельников  І. Ю. Гулейков О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Сердюк