Справа № 950/1123/26
Номер провадження 2-а/950/22/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2026 р. Лебединський районний суд Сумської області 

в складі: головуючого судді - Бакланова Р. В. 
за участю секретаря судового засідання - Гладкової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедин Сумської області адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом під час мобілізації,

ВСТАНОВИВ:
23.04.2026 представник позивача Катькало Ганна Борисівна звернулася до Лебединського районного суду Сумської області з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами під час мобілізації.
Позивач просить суд тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами на період мобілізації до виконання зобов`язань за вимогою ІНФОРМАЦІЯ_3 № 2/591 від 24.02.2026 або до її відкликання, а також допустити рішення суду до негайного виконання.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач є громадянином України, військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є відокремленим структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач посилається на те, що відповідач був викликаний повісткою № 6205409 до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення облікових даних, однак у визначений час не з`явився. У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язків, передбачених законодавством про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, позивач звернувся до органу Національної поліції щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення відповідача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Листом ВП № 3 м. Лебедин Сумського РУП ГУНП України в Сумській області № 28569-2026 від 17.02.2026 позивача повідомлено про неможливість здійснення доставлення відповідача.
Після отримання відповіді органу поліції про неможливість доставлення відповідача 24.02.2026 другим відділом ІНФОРМАЦІЯ_4 сформовано та направлено відповідачу вимогу № 2/591 про виконання обов`язку військовозобов`язаним, резервістом, якою відповідача зобов`язано прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 13.03.2026 о 10 год. 00 хв.
Згідно з доводами позивача та доданими доказами, вимога була направлена відповідачу засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням за адресою зареєстрованого місця проживання. Поштове відправлення повернуто відправнику 10.03.2026 із зазначенням причини повернення: «закінчення встановленого терміну зберігання». У визначений у вимозі строк відповідач до територіального центру комплектування та соціальної підтримки не прибув, доказів поважності причин неприбуття не подав, вимогу не виконав.
Ухвалою судді Лебединського районного суду Сумської області відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві та доданих до неї матеріалах позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, письмових заперечень проти позову до суду не надав, доказів виконання вимоги № 2/591 від 24.02.2026 або наявності поважних причин її невиконання не подав.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 65 Конституції України: «Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону».
Зазначена конституційна норма є нормою прямої дії та визначає загальний публічно-правовий обов`язок громадянина України у сфері оборони держави. Саме тому вона підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки предмет спору стосується виконання військовозобов`язаним обов`язків під час мобілізації.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України: «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».
Ця норма застосовується судом для перевірки того, чи діяв ІНФОРМАЦІЯ_5 як суб`єкт владних повноважень у межах компетенції, визначеної Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та чи дотримався встановленої законом процедури звернення до суду.
Статтею 2 КАС України визначено завдання адміністративного судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а також забезпечення законності у діяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
За змістом ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному й об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вказана обставина підтверджується позовною заявою, обліковою карткою з ІТС « ІНФОРМАЦІЯ_6 », витягами з ІТС «Оберіг» та іншими матеріалами, поданими позивачем. Суд оцінює ці докази як належні та допустимі, оскільки вони безпосередньо стосуються правового статусу відповідача як військовозобов`язаного, його облікових даних, адреси проживання, а також наявності чи відсутності відомостей, які можуть мати значення для вирішення спору.
Судом також встановлено, що відповідач був викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_4 повісткою № 6205409 для уточнення облікових даних. Повістка містить дані про особу відповідача, дату народження, адресу, місце та час прибуття, а також мету виклику, а саме уточнення даних.
Суд оцінює повістку № 6205409 як належний доказ вжиття позивачем першочергових заходів щодо оповіщення відповідача про необхідність з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Вказаний доказ має значення для справи, оскільки підтверджує, що відповідач був викликаний у встановленому порядку, однак обов`язок щодо явки не виконав.
Судом встановлено, що після неявки відповідача позивач звернувся до органів Національної поліції щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення відповідача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Листом ВП № 3 м. Лебедин Сумського РУП ГУНП України в Сумській області № 28569-2026 від 17.02.2026 повідомлено про неможливість здійснення доставлення відповідача.
Суд оцінює відповідь органу Національної поліції як належний та допустимий доказ дотримання позивачем передбаченої законом послідовності дій. Саме отримання письмової відповіді про неможливість здійснення адміністративного затримання та доставлення є однією з передумов для подальшого направлення вимоги військовозобов`язаному та, у разі її невиконання, звернення до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі отримання письмової відповіді про неможливість здійснити адміністративне затримання та доставлення громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки його керівник протягом п`яти днів з дня отримання такої відповіді надсилає такому громадянину в паперовій формі засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу його місцезнаходження, місця проживання чи перебування вимогу про виконання обов`язку військовозобов`язаним, резервістом.
Зазначена норма прямо регулює спірні правовідносини, оскільки позивач як територіальний центр комплектування та соціальної підтримки звернувся до суду саме після отримання відповіді поліції про неможливість доставлення відповідача та після направлення йому письмової вимоги.
Судом встановлено, що 24.02.2026 другим відділом ІНФОРМАЦІЯ_4 складено вимогу № 2/591 про виконання обов`язку військовозобов`язаним, резервістом. Вказаною вимогою ОСОБА_1 зобов`язано прибути 13.03.2026 о 10 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Суд оцінює вимогу № 2/591 від 24.02.2026 як ключовий доказ у цій справі, оскільки саме її невиконання є юридичною підставою для застосування до відповідача тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами під час мобілізації. Вимога містить реквізити територіального центру комплектування та соціальної підтримки, дані відповідача, посилання на законодавство та конкретний обов`язок, який мав бути виконаний відповідачем.
Судом встановлено, що вимогу № 2/591 направлено відповідачу рекомендованим поштовим відправленням за адресою його зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 . Поштове відправлення повернуто відправнику 10.03.2026 із зазначенням причини: «закінчення встановленого терміну зберігання».
Суд оцінює докази направлення вимоги та повернення поштового відправлення як належні й допустимі, оскільки вони підтверджують факт вчинення позивачем дій щодо повідомлення відповідача за адресою, яка міститься в облікових даних та зазначена в матеріалах справи.
Частиною 3 ст. 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що днем вручення вимоги є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати вимогу чи відмітки про неможливість вручення вимоги особі з інших причин за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки, а також за зареєстрованою адресою, якщо іншу адресу не повідомлено.
З огляду на це суд приходить до висновку, що повернення рекомендованого поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання не спростовує факту належного направлення вимоги та не може бути підставою для висновку про недотримання позивачем процедури. Відповідач як військовозобов`язаний зобов`язаний забезпечити можливість отримання офіційної кореспонденції за адресою, зазначеною в облікових даних, або повідомити відповідний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про зміну місця проживання чи перебування.
Відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі якщо громадянин добровільно протягом 10 календарних днів з дня вручення вимоги не виконав зазначеного у ній обов`язку, територіальний центр комплектування та соціальної підтримки звертається до суду в порядку, встановленому законом, з приводу тимчасового обмеження такого громадянина у праві керування транспортним засобом під час мобілізації на строк до виконання або відкликання такої вимоги.
Зазначена норма є спеціальною щодо спірних правовідносин та підлягає безпосередньому застосуванню. Вона передбачає сукупність умов для звернення територіального центру комплектування та соціальної підтримки до суду: наявність невиконаного обов`язку військовозобов`язаного, направлення вимоги, сплив 10 календарних днів з дня вручення вимоги та невиконання зазначеного у ній обов`язку.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 у зазначений у вимозі строк до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув, обов`язок, визначений у вимозі, не виконав, доказів поважності причин неприбуття до суду не подав.
Рапорт старшого солдата ОСОБА_3 № 1/960/2 від 13.03.2026 підтверджує, що вимога № 2/591 від 24.02.2026 відповідачем не виконана. Суд оцінює цей рапорт як службовий документ, складений посадовою особою у межах службових повноважень, що фіксує факт неявки відповідача у визначений вимогою строк.
Рапорт № 1/1491 від 15.04.2026 підтверджує, що станом на 15.04.2026 встановлений 10-денний строк з дня вручення або повернення вимоги сплив, а ОСОБА_2 до територіального центру комплектування та соціальної підтримки не з`явився. Будь-які відомості чи документи, що підтверджували б поважні причини неприбуття, від відповідача не надходили. Суд оцінює цей доказ у сукупності з вимогою, поштовими доказами та даними ІТС «Оберіг» і приходить до висновку, що порушення відповідачем обов`язку має триваючий характер.
Рапорт № 1/1491/1 оператора відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_7 від 15.04.2026 підтверджує, що згідно з ІТС «Оберіг» щодо відповідача відсутні відомості про встановлену інвалідність І чи ІІ групи, наявність на утриманні дитини з інвалідністю або осіб з інвалідністю І чи ІІ групи, перебування на утриманні дитини з інвалідністю. Суд оцінює зазначений доказ як такий, що має значення для перевірки відсутності обставин, які могли б перешкоджати застосуванню тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Суд також враховує дані про те, що відповідач має посвідчення водія, а позивач з метою додаткового підтвердження цієї обставини направив запит № 2/1830 від 15.04.2026 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях. Наявність у відповідача права керування транспортними засобами є необхідною умовою застосування такого заходу впливу, оскільки обмеження може стосуватися лише існуючого права.
Суд оцінює платіжну інструкцію № 1213 від 16.04.2026 на суму 2662,40 грн як доказ сплати судового збору позивачем за звернення до суду. Цей доказ не стосується безпосередньо факту невиконання відповідачем обов`язку, однак підтверджує дотримання позивачем процесуальних вимог щодо подання позовної заяви.
Відповідно до ст. 283-2 КАС України справи за позовними заявами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки про тимчасове обмеження громадян України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації розглядаються адміністративним судом у спеціальному порядку, визначеному цією статтею.
Застосування ст. 283-2 КАС України у цій справі є обґрунтованим, оскільки позивачем є територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, відповідачем є громадянин України, військовозобов`язаний, а предметом позову є саме тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом під час мобілізації до виконання або відкликання вимоги.
Суд звертає увагу, що тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами не є адміністративним стягненням у розумінні КУпАП та не є покаранням. Це спеціальний захід публічно-правового впливу, спрямований на забезпечення виконання військовозобов`язаним обов`язків, визначених законом, в умовах мобілізації. Такий захід застосовується лише судом, на підставі закону, після перевірки дотримання процедури та за наявності встановлених законом умов.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач дотримався передбаченої законом процедури, оскільки відповідач є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку, був викликаний до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для уточнення даних, у зв`язку з неявкою відповідача позивач звернувся до органу Національної поліції щодо адміністративного затримання та доставлення, орган поліції повідомив про неможливість здійснити доставлення відповідача, позивач направив відповідачу вимогу № 2/591 від 24.02.2026 рекомендованим листом за адресою його зареєстрованого місця проживання, поштове відправлення повернуто позивачу з підстав закінчення строку зберігання, відповідач добровільно не виконав вимогу у встановлений законом строк, не надав доказів поважності причин невиконання вимоги, а позивач перевірив відсутність обставин, які перешкоджають застосуванню обмеження у праві керування транспортними засобами.
Суд відхиляє можливі доводи відповідача про неналежне повідомлення з огляду на таке.
Направлення вимоги здійснено за адресою, зазначеною в матеріалах справи як адреса зареєстрованого місця проживання відповідача. Доказів повідомлення позивача про іншу адресу місця проживання чи перебування відповідач не надав. Повернення поштового відправлення з підстав закінчення строку зберігання є наслідком поведінки адресата, який не забезпечив отримання офіційної кореспонденції, та не може покладати негативні правові наслідки на суб`єкта владних повноважень, який діяв у спосіб, прямо передбачений законом.
Суд відхиляє можливі доводи про те, що відсутність фактичного доставлення відповідача органом поліції виключає можливість звернення до суду. Навпаки, саме письмова відповідь органу поліції про неможливість здійснити адміністративне затримання та доставлення є передумовою для направлення вимоги відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Тобто неможливість доставлення не перешкоджає зверненню до суду, а є елементом законної процедури, після якого територіальний центр комплектування та соціальної підтримки переходить до наступної стадії, якою є направлення вимоги.
Суд відхиляє можливі доводи про непропорційність втручання у право відповідача на керування транспортними засобами. Застосування тимчасового обмеження передбачене законом, має легітимну мету, яка полягає у забезпеченні виконання громадянином конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та обов`язків військовозобов`язаного в умовах мобілізації, є строково обмеженим та припиняється у разі виконання або відкликання вимоги. При цьому відповідач не надав доказів того, що таке обмеження позбавить його основного законного джерела засобів для існування, що він має інвалідність І чи ІІ групи, має на утриманні дитину з інвалідністю або осіб з інвалідністю І чи ІІ групи, або що існують інші обставини, які перешкоджають застосуванню такого заходу.
Суд також відхиляє можливі доводи про те, що для задоволення позову необхідне попереднє остаточне притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. У межах цієї адміністративної справи суд не вирішує питання про винуватість відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення та не накладає адміністративне стягнення. Предметом розгляду є наявність установлених законом умов для застосування спеціального тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом під час мобілізації. Такими умовами є невиконання обов`язків військовозобов`язаним, вжиття позивачем заходів щодо доставлення, направлення вимоги, сплив строку для її добровільного виконання та невиконання вимоги.
Суд враховує загальні підходи Верховного Суду щодо необхідності дотримання принципу пропорційності при втручанні держави у права особи, відповідно до яких будь-яке обмеження має бути встановлене законом, переслідувати легітимну мету, бути необхідним у демократичному суспільстві та не покладати на особу надмірний індивідуальний тягар. У цій справі зазначені критерії дотримані, оскільки тимчасове обмеження прямо передбачене Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та КАС України, застосовується судом, має визначену законом мету, є тимчасовим, припиняється після виконання або відкликання вимоги та застосовується після встановлення факту невиконання відповідачем обов`язку.
Суд також враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо того, що під час застосування заходів, які обмежують суб`єктивні права особи, суд має перевіряти не лише формальну наявність повноважень суб`єкта владних повноважень, а й дотримання процедури, наявність легітимної мети та співмірність втручання. З огляду на матеріали справи суд приходить до висновку, що такі умови у цій справі дотримані.
Судом встановлено, що позивач не просить суд вирішити питання про призов відповідача на військову службу, не просить надати оцінку придатності відповідача до військової служби, не просить застосувати адміністративне стягнення. Предмет позову обмежений виключно застосуванням тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами під час мобілізації до виконання або відкликання вимоги № 2/591 від 24.02.2026.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ІНФОРМАЦІЯ_1 є обґрунтованими, підтвердженими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а тому підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 12 ст. 283-2 КАС України рішення суду у справах, визначених цією статтею, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому законом.
Щодо судових витрат суд зазначає, що позивач є суб`єктом владних повноважень. З урахуванням положень КАС України підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 268-272, 283-2, 293, 295, 371 КАС України, ст.ст. 19, 65 Конституції України, ст.ст. 22, 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом під час мобілізації задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами під час мобілізації на строк до виконання або відкликання вимоги ІНФОРМАЦІЯ_3 № 2/591 від 24.02.2026 про виконання обов`язку військовозобов`язаним, резервістом.
Рішення суду в частині тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами під час мобілізації підлягає негайному виконанню.
Судові витрати зі сплати судового збору з відповідача не стягувати.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Подання апеляційної скарги на це рішення суду не перешкоджає його виконанню.

Суддя:       РОМАН БАКЛАНОВ