ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року 	справа № 380/10633/26	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартинюка Віталія Ярославовича, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області (далі - відповідач 2), в якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення від 10.03.2026 року №134650043005 “Рішення про відмову в призначенні пенсії”;
зобов`язати призначити і виплачувати починаючи з 03.03.2026 року, пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку за списком №2 на підставі п.”б” ч.1 ст.13, ч.2 ст.13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 2 березня 2015 року №213-VIII), зарахувавши до пільгового стажу наступні періоди:
- з 01.09.1989 року по 27.06.1990 року - період навчання в СПТУ 7 №63 м. Львова;
- з 21.08.1992 року по 10.07.1995 року - період роботи на посаді цокольовщиці (пайка електродів) по другому розряду з шкідливими у умовами праці в збірному цеху №2 на Львівському заводі низьковольтних електроламп ДП ЛЕЗ ВО ”Іскра”.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що 03.03.2026 року звернулася в сервісний центр Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. “б” ч.1, ч.2 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 року №213-VIII, надавши пакет необхідних документів. Рішенням від 10.03.2026 року №134650043005 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку недостатнім віком позивача і відсутністю пільгового стажу роботи за Списком №2. Дане рішення вважає протиправним, оскільки досягла необхідного віку, є необхідний загальний та пільговий стаж, внаслідок чого наявні підстави для зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах, а відтак звернулася з цим позовом до суду.

Відповідач 1 подав відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю з підстав, викладених у ньому. Посилаючись на те, що позивач не набув права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки не має необхідного пільгового стажу та не досяг встановленого законом віку. Зазначає, що період роботи позивача з 21.08.1992 року по 10.07.1995 року не можуть бути зараховані до пільгового стажу через відсутність документального підтвердження проведення атестації робочого місця. Крім того, відповідач вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, а рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 та положення статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосуванню не підлягають. У зв`язку з цим просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач 2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у ньому та з аналогічних підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву відповідача 1. Вважає, що дії Головного управління є правомірними, ґрунтуються на Конституції та законах України, а позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та не відповідають нормам чинного законодавства.

Ухвалою суду від 12.06.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
Позивач звернулася до органу Пенсійного фонду України з метою реалізації свого права на отримання пенсії за віком на пільгових умовах, про що за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Кіровградській області було прийнято Рішення №134650043005 від 10.03.2026 року про відмову у призначені пенсії.
В даному рішенні, в томі числі, зазначено, що вік заявниці 53 роки. Не працює. Страховий стаж особи становить 25 р. 24 д. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності. Пільговий стаж роботи за списком №2 становить 2 р. 1 м. 19д. За доданими документами до пільгового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно довідки №81 від 04.07.2025 з 21.08.1992 по 10.07.1995, оскільки відсутня атестація робочого місця. Права на призначення пенсії відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону заявниця не має у зв`язку з відсутністю необхідного віку.
Будь-яких інших підстав для відмови у призначенні пенсії позивачу у тексті оскарженого рішення пенсійний орган не виклав.
При цьому, відповідачем в оскаржуваному рішенні жодним чином не заперечувалось щодо загального страхового стажу позивача який складає 25 р. 24 д., пільгового стажу роботи за списком №2, який становить 2р. 1м. 19д. та вік заявниці - 53 роки.
Не погодившись з таким рішенням відповідача 2, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Зміст спірних правовідносин є рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області від 10.03.2026 №134650043005 про відмову в призначенні пенсії.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
З 01.01.2004 року таким Законом є, насамперед, Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, який був прийнятий на зміну положенням Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Отже, оскільки і Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, і Закон України “Про пенсійне забезпечення” регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України “Про пенсійне забезпечення” підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
При цьому, суд наголошує на існуванні і виключень з даного загального правила.
Згідно з пунктом “б” частини першої статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (у редакції від 02.03.2015 року № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менш 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом України від 02.03.2015 року №213-VIII раніше передбачений пункт “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” віковий ценз для жінок у 50 років було збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали на 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року набували право на пенсію по досягненню 55 років.
Закон України від 02.03.2015 року №213-VIII набув чинності з 01.04.2015 року.
Згідно з пунктом 2 розділу XV Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України “Про пенсійне забезпечення”. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону. Виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів “в” - “е” та “ж” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Отже, і після набуття чинності нормами Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” правила призначення пенсій за Списком №2 регламентувались пунктом “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Такий стан правового регулювання існував до календарної дати набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII (11.10.2017 року), яким текст Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” був доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частини 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Також, Законом України від 03.10.2017 року №2148-VIII у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
У силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 року №2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017 року.
Таким чином, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII.
Правила вказаних законів були повністю уніфікованими.
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 “У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III “Прикінцеві положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 2 березня 2015 року №213-VIII”.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти “б” - “г” статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 2 березня 2015 року №213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти “б” - “г” статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У відповідності до пункту 3 резолютивної частини вказаного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти “б” - “г” статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: “На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи – жінкам…”.
Отже, з 23.01.2020 року в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” у редакції до Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII.
Таким чином, правила означених законів містять розбіжність відносно позивача щодо вікового цензу, який складає 50 років за пунктом “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” у редакції до Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII та 55 років за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII.
Враховуючи частину першу статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”, рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року по справі “Щокін проти України” (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 року по справі “Серков проти України” (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років.
Таким чином, на переконання суду, перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача.
Крім того, згідно з ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
«Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV».
Відтак, збільшений Законом №213-VIII віковий ценз (після досягнення 55 років і при стажі роботи, зокрема для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років) був зменшений Законом № 1788-XII (в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ) (після досягнення 50 років і при стажі роботи, зокрема для жінок - не менше 20 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, за кожні 2 роки такої роботи – жінкам).
Статтею 12 Закону № 1788-XII передбачено, що право на пенсію за віком мають, в тому числі: жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Аналогічна позиція викладена в рішенні Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі №360/3611/20 (Пз/9901/32/20), яке набрало законної сили і є зразковим рішенням.

Щодо зарахування позивачу стажу роботи за списком №2 період роботи період роботи на посаді цокольовщиці (пайка електродів) по другому розряду з шкідливими у умовами праці в збірному цеху №2 на Львівському заводі низьковольтних електроламп ДП ЛЕЗ ВО ”Іскра” з 21.08.1992 року по 10.07.1995 року, суд зазначає наступне. 
Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками № 1 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).
Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.
Аналогічна позиція викладена в постанові суду від 21.02.2018 року у справі №687/975/17 та в постанові від 12.12.2019 року у справі №582/874/17.
Як вбачається з довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пільгової пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №81 від 04.07.2025 року, позивач починаючи з 03.12.1990 року по 17.09.1995 року виконувала цоколювання електроламп на цокольному автоматі (який обладнаний газовими пальниками) за професією цокольника ( як робітники на машинах і печах з газовими пальниками) складального цеху №02 ЛЗНЕЛ, що передбачено Списком №2 згідно Постанови Кабінету Міністрів України СРСР від 26.01.1994 року №10 та від 11.03.1994 року №162.
Відтак, суд вважає, що позивач не може бути позбавлений соціальної захищеності та пенсійного (пільгового) стажу за час роботи на підприємстві зазначеного у вищезазначених довідках, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Суд не приймає доводів, що позивачу не зараховано періоди роботи у зв`язку з тим, що не атестовані посади, згідно довідки від 04.07.2025 року №81, як це зазначено в спірному рішенні, оскільки відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника, а тому таке не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (постанова Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а).

З приводу періодів навчання суд вважає за необхідне зазначити таке.
Правова оцінка позовні вимогам в частині зарахування до пільгового стажу періоду навчання судом не надається, оскільки зазначене питання не розглядалось відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення. Відповідач не досліджував відповідні документи та не надавав їм правової оцінки.
Зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року слідує, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суд зазначає, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є органи Пенсійного фонду, до компетенції яких належить розгляд всіх документів, які стосуються призначення пенсії, зокрема і тих які підтверджують період навчання позивача в СПТУ №63 м.Львова.
В свою чергу, суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не надана була оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на пенсію та визначати наявний стаж для призначення пенсії.
Відтак вимоги позивача у цій частині не підлягають задоволенню, як передчасні.

Оскільки відповідач розрахував страховий стаж позивача неповно, не взяв до уваги усі складові пільгового стажу позивача, суд, з метою дотримання критерію обгрунтованості, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області від 10.03.2026 №134650043005 про відмову у призначенні пенсії.
Позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи на посаді цокольовщиці (пайка електродів) по другому розряду з шкідливими у умовами праці в збірному цеху №2 на Львівському заводі низьковольтних електроламп ДП ЛЕЗ ВО ”Іскра”з 21.08.1992 року по 10.07.1995 року є похідними від першої позовної вимоги, тому також підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог щодо призначення та виплати починаючи з 03.03.2026 року пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку за списком №2 на підставі п.”б” ч.1 ст.13, ч.2 ст.13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 2 березня 2015 року №213-VIII), то суд зазначає таке.
Верховний Суд у постанові від 10.05.2024 у справі №580/3690/23 дійшов висновку, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення або вчинив бездіяльність за наслідками звернення особи, але таке рішення чи вчинена бездіяльність визнані судом протиправними з огляду на невідповідність чинному законодавству, то суд, як виняток, за відсутності сумнівів у тому, що суб`єктом звернення (позивачем у справі) дотримано усіх визначених законом умов для отримання позитивного результату за наслідками розгляду його звернення та за умови відсутності у суб`єкта, що уповноважений прийняти відповідне рішення за наслідками звернення позивача, дискреції (можливості на власний розсуд визначити зміст рішення та обрати на підставі поданих позивачем документів один з варіантів дій), вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення.
Суд зазначає, що призначення пенсії позивачу залежить від достатності необхідного стажу та дотримання інших умов, які у свою чергу, не є предметом спору у справі. У зв`язку з цим, суд вважає, що задоволення такої позовної вимоги є передчасним.

З огляду на викладене позов належить задовольнити частково.
При цьому з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 03.03.2026 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду.

Суд відзначає, що дії зобов`язального характеру щодо зарахування до пільгового стажу періоду періоди роботи на посаді цокольовщиці (пайка електродів) по другому розряду з шкідливими у умовами праці в збірному цеху №2 на Львівському заводі низьковольтних електроламп ДП ЛЕЗ ВО ”Іскра”з 21.08.1992 року по 10.07.1995 року має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував таке питання за заявою ОСОБА_1 , яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, що приймало спірне рішення від 10.03.2026 №134650043005 про відмову у призначенні пенсії.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 08.02.2024 року у справі №500/1216/23 та від 09.07.2024 року у справі №240/16372/23, який в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України та ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховуються судом під час вирішення цього спору.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі належить присудити на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково та вийти за межі позовних вимог.
Визнати протиправним та скасувати рішення № 134650043005 від 10.03.2026, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області (адреса: вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький; код ЄДРПОУ: 20632802) зарахувати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до пільгового стажу періоди роботи на посаді цокольовщиці (пайка електродів) по другому розряду з шкідливими у умовами праці в збірному цеху №2 на Львівському заводі низьковольтних електроламп ДП ЛЕЗ ВО ”Іскра”з 21.08.1992 року по 10.07.1995 року.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області (адреса: вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький; код ЄДРПОУ: 20632802) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) від 03.03.2026 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку за списком №2 на підставі п.”б” ч.1 ст.13, ч.2 ст.13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 2 березня 2015 року №213-VIII) та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області (адреса: вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький; код ЄДРПОУ: 20632802) на користь ОСОБА_1 адреса: ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Мартинюк Віталій Ярославович