Справа № 279/209/26
Провадження по справі №2/276/381/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 року селище Хорошів
Хорошівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Збаражського А.М.,
за участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,
представника позивача – адвоката Майданика А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
в с т а н о в и в: 
Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому, просить стягнути з відповідача на її користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 100000 грн, а також 50000 грн моральної шкоди та понесені нею судові витрати. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що їй належить на праві приватної власності житловий будинок загальною площею 69,5 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 . 08.03.2025 вказаний житловий будинок було знищено внаслідок пожежі, що сталася з вини ОСОБА_2 через самовільне спалювання нею сухої трави неподалік домоволодіння позивача. Позивачу завдано матеріальну та моральну шкоду, яку вона просить стягнути з відповідача. Моральна шкода полягає у тяжкості та тривалості моральних страждань, переживаннями, підвищеною нервовістю, спричинених знищенням її єдиного житла, речей домашнього побуту, побутової техніки, сімейних фотографій та сімейних реліквій, що перебували в будинку на момент пожежі, що потягнуло зміну її життя та необхідності вживати додаткові заходи для відновлення порушених прав. 
Ухвалою судді Хорошівського районного суду від 12.02.2026 року відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 03.03.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задоволити, з підстав наведених у позові.
Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті суду, а також за зареєстрованою адресою місця проживання, однак в судове засідання повторно не з`явилася. Клопотання про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направила, відзиву на позов до суду не подавала.
За таких обставин судом, з урахуванням положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, було ухвалено розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних доказів.
Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно технічного паспорта, виготовленого 13.09.2024 на ім`я ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 розташовано житловий будинок літера А, Сарай Б, Криниця №1, Огорожа №2,3, рік спорудження – 1980 (а.с.14-27). 
Вказаний будинок згідно виписки із погосподарської книги Іршанської селищної ради Коростенського району Житомирської області від 01.12.2025 №182, виданої позивачу, належить їй на праві особистої власності , що підтверджується також обліковою карткою об`єкта погосподарського обліку за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.36-37).
Згідно рішення Добринської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області від 25.09.2009 року, ОСОБА_1 передано безкоштовно земельну ділянку у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,25 га; для ведення особистого селянського господарства до 0,60 га в розрізі кожної ділянки окремо та площею 0,35 га ( а.с.38).
Відповідно до акту про пожежу від 09.03.2025, пожежею знищено 1,5 га сухої трави, житловий будинок дерев`яний з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.29-30).
Згідно з довідкою про оцінку майна, виконаного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 ринкова вартість житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 станом на 08.03.2025 року становить 100000 ( сто тисяч) гривень ( а.с.33-34).
Відповідно до листа Іршанської селищної ради Коростенського району Житомирської області від 20.12.2025 №49, ОСОБА_1 згідно погосподарської книги належить житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який був повністю зруйнований внаслідок пожежі, яка сталася 08.03.2025 року ( а.с.35).
07.04.2025 Коростенським РУ ГУДСНС в Житомирській області ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.77-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 3060 гривень, що підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення серії ЖИ №000422 від 07.04.2025.
Відповідно до листа Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області та довідки про результати розгляду матеріалів ЄО №4669 від 08.03.2025, відділенням поліції проведено перевірку за зверненням громадянки ОСОБА_1 про те, що в АДРЕСА_1 після горіння сухої трави загорілася господарська будівля. Опитана ОСОБА_2 повідомила, що дійсно 08.03.2025 року близько 12.00 вирішила спалити сміття на своїй присадибній ділянці. Підпаливши його, через декілька хвилин вона побачила, що полум`я перекинулося на суху траву та в подальшому на сусідські господарські будівлі. Причиною пожежі згідно акту від 09.03.2025, складеного уповноваженою посадовою особою ДСНС – заступником начальника відділу організації наглядово-профілактичної роботи Коростенського РУ ГУДСН України у Житомирській області підполковником служби цивільного захисту Шанюком В.М., ймовірною причиною пожежі є потрапляння малокалорійного джерела запалювання на горючий матеріал. В діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення передбачені с.77-1 КУпАП.
Із довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №533 від 22.10.2024 року слідує, що право власності на нерухоме майно, що знаходиться в АДРЕСА_1 не зареєстровано ( а.сп.68).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , яка є племінницею позивача, повідомила, що 08.03.2025 внаслідок пожежі було знищено будинок, що належав позивачу. Після даної події свідок разом із ОСОБА_1 та старостою села спілкувались з відповідачем ОСОБА_2 . Остання визнавала свою винуватість, зазначивши, що спалювала сміття, після чого загорілася суха трава та вогонь поширився на будинок. Відповідач відшкодувала 5000,00 гривень, після чого відмовилась компенсовувати завдані нею збитки. Позивач проживала в цьому будинку до 2015 року, після чого в ньому проведені ремонтні роботи (зокрема, встановлено метало-пластикові вікна, замінено електропроводку, крокви, перекладено піч). В будинку знаходились ліжка, меблі, побутова техніка (телевізор, газова плита, чайник), був наявний посуд. Також свідок зазначила, що будинок був придатний для проживання та ОСОБА_1 мала намір проживати саме в ньому.
Свідок ОСОБА_5 , дочка позивача, надала показання, згідно яких ОСОБА_1 народилася в с. Добринь та проживала в буд. АДРЕСА_1 до 2015 року. Будинок був придатний для проживання, однак, в ньому проводилися ремонтні роботи: стіни оббито гіпсокартоном, замінено електропроводку, встановлено 9 металопластикових вікон, замінено вхідні двері, перероблено грубу. Орієнтовні витрати на ремонт склали 150000,00 гривень. В будинку знаходились меблі, побутова техніка та особисті речі. Після пожежі будинок знищено та він став не придатним для подальшого проживання. Пожежа виникла внаслідок того, що ОСОБА_2 спалювала сміття, після чого загорілась трава та вогонь перекинувся на будинок. Відповідач надала 5000,00 гривень в рахунок завданих збитків та мала ще відшкодовувати шкоду, однак, уникає спілкування та відмовилась повертати кошти.
Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Під збитками згідно частини другої статті 22 ЦК України розуміють витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до пунктів 8, 9 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У відповідності до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Таким чином, для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 серпня 2020 року у справі № 925/1478/16).
У правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц).
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі № 521/14202/14-ц.
Відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначення повноважень органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, прав та обов`язків громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності регулює Кодекс цивільного захисту України.
За приписами статті 2 Кодексу цивільного захисту України пожежна безпека - це відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов`язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю.
Частиною другою статті 21 Кодексу цивільного захисту України на громадян покладено обов`язок виконувати правила пожежної безпеки.
Правилами пожежної безпеки в Україні, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України 30.12.2014 № 1417, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 р. за № 252/26697, у редакції пункту 11.2., що діяла на час виникнення спірних правовідносин, випалювання сухої рослинності або її залишків здійснюється відповідно до Порядку випалювання сухої рослинності або її залишків, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 12 серпня 2021 року № 541, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за № 1311/36933.
Згідно з вимогами Порядку №541 від 12.08.2021, випалювання сухої рослинності допускається виключно у випадку гасіння пожеж в екосистемах пожежно-рятувальними підрозділами (частинами) визначеними статтями 60-63 Кодексу цивільного захисту України за рішенням керівника гасіння пожежі.
Випалювання залишків сухої рослинності допускається у наступних випадках:
для приготування їжі (у печі, на мангалі чи за допомогою іншого обладнання), обігріву оселі (дрова, хмиз, брикети);
у традиційно-культурних цілях (багаття на Івана Купала, тощо). Таке випалювання здійснюється за попереднім узгодженням місця та часу з органами місцевого самоврядування.
Забороняється проводити будь-які випалювання у вітряну погоду, окрім випалювання залишків сухої рослинності у закритих приміщеннях. 
Отже, імперативними нормами права, які визначають правила поведінки, обов`язкові для учасників правовідносин, і відступати від яких вони не можуть, було прямо заборонено розведення багать у вітряну погоду, а також самовільне випалювання рослинності або її залишків без дозволу пожежно-рятувальних підрозділів чи погодження з органом місцевого самоврядування.
Порушення таких правил є протиправною поведінкою, що тягне відповідальність, встановлену законом, у тому числі цивільно-правову відповідальність у разі, якщо наслідком такої поведінки стало заподіяння шкоди іншій особі.
З матеріалів справи, а саме висновку про причини виникнення пожежі від 08.03.2025, складеного уповноваженою посадовою особою ДСНС – заступником начальника відділу організації наглядово-профілактичної роботи Коростенського РУ ГУДСН України у Житомирській області підполковником служби цивільного захисту Шанюком В.М., вбачається, що причиною виникнення пожежі є необережне поводження з вогнем ОСОБА_2 самовільне випалювання сухої трави, що в подальшому поширилася на територію домоволодіння позивача та знищено належне їй майно.
Окрім того, ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.77-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Таким чином, між протиправною поведінкою відповідача та шкодою, завданою майну позивачки, існує причинний зв`язок. 
Натомість відповідачем в порушення свого процесуального обов`язку не надано жодних доказів на спростування вини у її діях, внаслідок яких виникла пожежа, а отже, не спростовано визначену статтями 1166, 1167 ЦК України презумпцію винного заподіяння шкоди.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Враховуючи викладене суд вважає, що у справі достатньо доказів, які вказують на те, що саме через протиправні, винні дії відповідача сталася пожежа, внаслідок якої знищено житловий будинок позивача, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом тим, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За змістом частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тягар доведення перед судом розміру завданої шкоди, зокрема зменшення або знищення майна, яке належить йому на праві власності, несе позивач.
Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині вартості знищеного та пошкодженого пожежею майна, позивач надала суду звіт про оцінку майна №158/26, виконаного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 згідно якого ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 станом на 26.04.2026 року становить 101 820,00 грн.
Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що стороною позивача надано достовірні та належні доказів на підтвердження розміру матеріальних збитків, спричинених внаслідок пожежі знищенням майна, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 100 000,00 гривень підлягають задоволенню.
Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. 
Розмір грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
За приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.
Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи; гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту.
Позивачкою доведено, що внаслідок протиправних дій відповідача, який порушив правила поводження з вогнем, сталася пожежа, внаслідок якої було знищено нерухоме майно, належне позивачу, - житловий будинок.
Суд погоджується з доводами позивача про перенесені нею моральні переживання внаслідок знищення її житлового будинку, речей домашнього побуту, побутової техніки, сімейних фотографій та сімейних реліквій, що перебували в будинку на момент пожежі, що потягнуло зміну її життя та необхідності вживати додаткові заходи для відновлення порушених прав. Враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнала позивачка, з урахуванням тієї обставини, що позивачка змушена докладати моральних, фізичних зусиль та нести додатковий фінансовий тягар, пов`язані з організацією відновлення належного їй нерухомого майна, враховуючи оціночну вартість житлового будинку, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відсутності заперечень зі сторони відповідача, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задовольнити та стягнути з відповідача на її користь 50000 грн.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволено повністю , на користь позивача підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 1500,00 гривень.
У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Із матеріалів справи вбачається, що 21.11.2025 між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Майдаником А.О. укладено договір про надання правничої допомоги від 21.11.2025, відповідно до умов якого адвокатом надаються позивачу послуги щодо представництва його інтересів в державних органам, підприємствах, установах, організаціях та судах.
Згідно Додаткової угоди №1 до договору про надання правничої допомоги від 21.11.2025 та акту прийому-передачі послуг професійної правничої допомоги від 23.06.2026 року загальна сума послуг за надання правової допомоги становить 10000 грн. Вказана сума коштів фактично сплачена позивачем адвокату, про що свідчить квитанція від 18.03.2026 (а.сп.130).
З огляду на викладене, з урахуванням ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.
Керуючись ст. 12, 13, 19, 76 - 82, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263- 265, 268, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, а також моральну шкоду в розмір 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1500 гривень 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складено 18.06.2026.

Суддя А.М. Збаражський