Справа №766/3529/26 н/п 2/766/8944/26	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Кузьміної О.І.
за участю секретаря Савицького В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_2 , треті особи Херсонська міська рада, Служба у справах дітей виконавчого комітету Центральної районної у м. Херсоні ради правонаступники якої є Виконавчий комітет Херсонської міської ради - орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Херсонської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
в с т а н о в и в:
Позивач звернулася до суду із вказаним позовом в якому просить визнати відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1 .
В квартирі з 1988 року по теперішній час зареєстровані та проживають ОСОБА_3 -мати, ОСОБА_4 - донька, ОСОБА_5 - онука, ОСОБА_6 - онук, ОСОБА_7 - онук. Крім того, в даній квартирі зареєстровані, але не проживають з квітня 2000 року по теперішній час ОСОБА_2 - син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - онук. 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03.08.2021р. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано таким. що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 . Із вказаним рішенням позивач звернулась до відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб ХМР з метою зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак їй було відмовлено, оскільки з ним зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24 березня 2026 року відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав заяву в якій просив розглянути справи без його участі.
Відповідач та його законний представник в судове засідання повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заяв, клопотань на адресу суду не надходило.
Представник третьої особи Херсонської міської ради в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заперечення в якому просила провести розгляд справи за відсутності представника Херсонської міської ради. 
Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Центральної районної у м. Херсоні ради, правонаступники якої є Виконавчий комітет Херсонської міської ради - орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Херсонської міської ради в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити в задоволенні позову, оскільки у разі визнання малолітньої дитини, яка втратила право користування житловим приміщенням будуть порушені його законні права. Вказане питання може бути вирішено тільки за згодою обох батьків неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що відповідно до Типового Договору найму житлового приміщення укладеного 11.08.1988 року №243 між ОЖКХ п/о «Днепр» та ОСОБА_1 є головним наймачем квартири АДРЕСА_1 .
Витягом з протоколу №10 від 13.10.2020 року, затвердженого рішенням виконкому міської ради від 20.10.2020 №324, ОСОБА_1 визнана наймачем квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно архівного витягу з рішення виконаного комітету Комсомольського районної ради народних депутатів від 24.12.87 №474 виданого 26.01.2017 року вирішено надати АДРЕСА_1 ОСОБА_1 на склад сім`ї 5 осіб: ОСОБА_1 , 1952р.н., ОСОБА_8 , 19751р.н.- чоловік, ОСОБА_9 , 1974р.н. -син, ОСОБА_2 , 1978р.н. -син, ОСОБА_10 , 1985р.н. - донка.
Відповідно до повідомлення відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб ХМР про скасування зняття з реєстрації місця проживання від 20.10.2021 року зазначено , що зняття з реєстрації місця проживання скасовано у зв`язку з тим, що разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється разом з один із баткьів за письмовою згодою другого з батьків, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмовою згодою другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідно рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). За правилами статті 160Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років визначається за згодою батьків. Відповідно частини ст.29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або з них, з ким вона проживає.
Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №2504172 від 24.03.2026 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .
24.11.2025 року розпорядженням начальника Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області «Про внесення змін до рішення міської ради від 20.05.2021 року №235 «Про визначення обсягу і меж повноважень, районних у місті Херсоні рад та їхніх виконавчих органів та ліквідацію районних у місті рад» (зі змінами)» внесені зміни відповідно до яких з01.01.2026 року скасовані повноваження здійснення в порядку представництва захисту прав і інтересів виконавчим комітетом районної ради як орган опіки та піклування в судах всіх інстанцій при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав.
16.12.2025 року розпорядженням начальника Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області «Про затвердження Положення про службу у справах дітей Херсонської міської ради в новій редакції» відповідно до якого з 01.01.2026 року були надані повноваження здійснення представництва захисту прав і інтересів виконавчому комітету Херсонської міської ради, як орган опіки та піклування в судах усіх інстанцій при розгляді судом спорів що відносяться до повноважень Служби.
Згідно до розпорядження начальника Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області «Про затвердження Положення про службу у справах дітей Херсонської міської ради в новій редакції» від 16.12.2025 року, правонаступником Виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради (як орган опіки та піклування) є Виконавчий комітет Херсонської міської ради - орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Херсонської міської ради.
Статтею 47 Конституції України та ст. 9 ЖК УРСР гарантовано право громадянина на житло. Ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом. Житлові права охороняються законом, за виключенням випадків, коли вони здійснюються усупереч з призначенням цих прав або з порушенням прав інших громадян чи прав державних і громадських організацій.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Відповідно до ч. 1 ст. 63 Житлового кодексу України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.
Стаття 64 ЖК УРСР, передбачає, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належить чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Жодна дитина не може бути об`єктом самовільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 вказаної Конвенції).
Малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт його не проживання в спірній квартирі, не може бути безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітня набула право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано, хоча це є його процесуальним обов`язком. Несплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки заявники (за доведеності понесення ними таких витрат одноособово) не позбавлені можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) неповнолітньої дитини.
Дані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року по справі № 368/750/16-ц, що не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі, її проживання в іншому місці, з одним із батьків, відповідно до рішення суду про визначення місця проживання дитини, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку.
Статтею 19 СК України визнано обов`язковість участі органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів.
Так, відповідно до частини 4 статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Частиною 5 статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до доказів поданих в обґрунтування своєї позовної заяви позивачем не надано висновку про можливість зняття з реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини, а заявою Виконавчого комітету Херсонської міської ради - органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Херсонської міської ради заперечують щодо визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки це порушує його законні права. Вказане питання може бути вирішено тільки за згодою обох батьків неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно із з частинами першою-третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
В силу частини першої статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно із частиною другою статті 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
За змістом зазначених норм права, користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За змістом частини другої статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року в справі № 554/3289/20 (провадження № 61-2951св21) зазначено, що: «крім того, право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження. Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків, з ким вона фактично проживає, права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним у цьому випадку є забезпечення найкращих інтересів дитини».
Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного із них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі неповнолітньої дитини, а тому за своїм характером є поважними.
Згідно зі статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.
При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.
Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За таких обставин, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надала належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що неповнолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була зареєстрована за місцем проживання та реєстрації свого батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 сина позивача, самостійно, в силу свого віку, не міг визначати свого місця проживання, а забезпечення найкращих інтересів дітей є визначальним в справах про їх право на житло, то суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.
Клопотання представника позивача щодо витребування доказів не підлягає задоволенню, оскільки не стосуються склавшихся між сторонами правовідносин.
Керуючись ст.ст. 9, 64 ЖК УРСР, ст.ст. 61, 63 ЖК України, ст.ст.19,160 СК України,, ст.ст. 12, 76,-78, 81, 90, 235, 258, 263-265, 268, 273, 279, 364 ЦПК України, суд-

у х в а л и в: 
В задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_2 , треті особи Херсонська міська рада, Служба у справах дітей виконавчого комітету Центральної районної у м. Херсоні ради правонаступники якої є Виконавчий комітет Херсонської міської ради - орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Херсонської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Херсонського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.     
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	О. І. Кузьміна